191 
67. A BÍBICZ. 
Hayéb neves hbücz, :Nbocz;, - bébrez. 
(Vanellus vanellus L.) 
Leirás. Akkora mint a galamb, de hosszabb futólábú ; a 
miről pedig abba a nyomba meg lehet ismerni, az a fejebúb- 
járól induló, hátrafelé álló és egy kicsit felkunkorodó, hosszú, 
hegyes konty, mely úgy áll, mint a délezegen kifent fél bajusz, 
különben fekete, ilyen a homloka, torka és begye 15. Hasa 
üsztafehér, farcsíkja eleven rozsdaszín, farkatöve fehér, vége 
széles szegést alkotva fekete. Dolmánya fekete, eleven, szivár- 
ványos zománezcezal. Lába piros, szeme barna, eleven tekintetű, 
csőre mint a vastag ár. Ilyen a vén hím ; a lojó és a fiak egy- 
szerűbbek, kisebb kontytyal. Fészke a rétségben, a mocsár 
sekélyebb helyein kapart gödör, száraz alommal meghányva. 
Fészekalja rendesen négy körteformájú tojás, mely olajos zöl- 
des földön sötét olajbarna pontokkal és pecséte kkel van meg- 
tarkítva. A pelyhesek, a mint csak kibujnak, már ott 15 hagy- 
ják a fészket, sokszor a féltojás még rajtuk szárad. Nagyon 
szép, tarka jószágok. 
Élete módja. Bíbicz nélkül a rétség, a nedves kaszáló, 
mocsár és tavak környéke pusztára ki volna halva. Kerengő 
szép röpülésével, közben-közben hirtelen fordulataival és 
levágódásaival, a mikor tarkasága szinte kápráztat, no meg 
avval i is, hogy mindig több pár lakik egy darabon, megeleve- 
níti a levegőeget. A "mikor pedig a fészkelés megkezdődött, 
ugyancsak hangos lesz a táj, síró, pityergő szavától, mely 
emberadta nevét : 
biibiez-biibicz 
mondogatja. A földön ügyesen és szépen fulkos. Ha kulya, 
vagy varjú közelit a fészke tájára, nagy jajgatással lecsap reá 
és vagdossa csőrével; ha ember, akkor mindenféle cselhez 
folyamodik : alant szálldos, le-leül, csakhogy elcsalja a fészek- 
től. Rendes tápláléka a giliszta, a sok csigaféle, a bogárság 
meg a sáska. Öszkor felhőző nagy seregekbe verődve ellepi a 
legelőt, mezőt, kaszálót, de a szántást is, és ugyancsak szedi 
a gazda ellenségeit. Télire elvonúl. Mint a táj ékessége és 
mint hasznos madár is védelemre érdemes. 
4 öl 
