193 
GS. A PÓLIMADÁR. 
Egyéb neve: gojzer, gujzer, ujtó, hujtó, pólicz, kúlicz, 
szélkiáltó, hojsza, töcs, töcsmadár, teős-teős, tőcsér. 
(Numenius arguatus L.) 
Leirás. Varjú nagyságú. Csőre lefelé konyul, hosszú, kasza- 
alakú. Lába hosszú, gázolásra alkalmatos; nyaka hosszú. 
A madár szine a kendermagosra emlékeztet, csakhogy a fol- 
tok inkább hosszukások, itt-ott nyilasok; farka fehér, egy 
kicsit barnásan futtatott, minden tolla barna keresztrovások- 
kal. Szeme barna. Nálunk nem fészkel rendesen, mert inkább 
csak lavaszi és őszi vendégünk, de nem lehetetlen, hogy egy- 
kél pár nálunk is lanyát üt és kikölti fiait. Északi hazájában 
az ingoványon fészkel; fészekalja négy nagyon körtealakú 
tojás, "akkora, mint a házi kacsáé, különben olajzöldes földön 
sűrűn, söléten szeplős. 
Élete módja. Nagy vándorlásain, a melyek földrészünk 
éjszaki tájaitól le a Nilus folyóig 15 terjednek, a mi közben 
nálunk mint vendég száll meg pihenőre, no meg etetés miatt, 
nagyon változtat élete módján, mert eltartózkodik a tenger 
sekély partjain, majd a sivatag szélén, majd folyók sziklás 
partján, nálunk pedig legelőn, nagy ugaron, szíkes lérsége- 
ken, semlyékes helyeken. Mindenütt nagy pusztítást viszen 
végbe, különösen sáskákban, futóbogárban. Legkedvesebb 
eledele a prücsök, de bekapja a csigát és néha-néha a békát 
is. Ezért és mert nagy számmal járja és Usztogatja a mező- 
séget, nagy hasznára van az ember gazdaságának. Védelmezni 
nem is kell valami nagyon, mert még a túzoknál 15 vigyá- 
zóbb madár és vadász legy en, a ki, ha csak egyszer 15, meg- 
lopja és puskavégre kapja. Az alföldi nép vadászai azonban 
még ravaszabbak a pólinál és kivárják alkalmatos helyein, 
odacsalják cmaskarávaly — kemenczében szárított madárral, 
melyet letűznek a tószélbe — és egy-kettő mindég beszámol 
kaszás csőrével. 
Szava messze hangzó cpoli-póli-tüi9 . Pásztorok hite szerint, 
a mikor nagyon hangzik, szelet jósol. 
H. 0.: A madarak hasznáról, 
