223 
83. A KARAKATNA. 
Egyéb neve: tomolygó, kárókatona, gőte. 
(Phalacrocorax carbo L,) 
Leirás. Lúd nagyságú erős, fekete madár. Lábának mind a 
négy ujját úszó hártya köti össze. Csőre hosszú, töve erős, a 
felső káva vége kampós, vágó ; az alsó káva késalakú, villa- 
ágai között tágítható, kopasz bőrzsák. Farka ékalakú, tollai 
keskenyek és merevek. Szeme zöld. Nyáron torka és pofája 
fehér, a fej többi része fekete érezfényű; a torkon és a nya- 
kon a tollazat sörényszerű. A dolmány földje érezszínű, min- 
den toll fekete szegővel, úgy hogy az egész pikkelyszerű. 
A tollas ezupákon kifelé fehér folt. Tavaszr akelve nászruhája 
a nyakon sok fehér tollal vegyítve, a ezupákon majdnem 
fehér galya. Őszkor ezt a díszt elhányja s a torka is kifeke- 
tedik . Hajdanában nagy telepekben költött hazánkban, fészkei 
fákon állottak és állanak, akár a varjaké a varjútanyán ; sok- 
szor a varjukkal egy helyen is fészkelt. Fészke ágakból és 
rőzséből tákolt. Fésze "kalja három-négy hosszúkás, majdnem 
karcsú, zöldes tojás. 
Élete módja. Eiég jól repülő és jól bukó vizimadár és jaj 
annak a halgazdaságnak, halászható tónak, a melybe a kára- 
katna beveszi magát. Három kiló hal egy napra szűkesen elég 
ennek a telhetetlen halfarkasnak ! 
Eledelét bukva szerzi, mert a víz alatti halászatnak első- 
rendű mestere; lába hatalmas evedző, farka hatalmas timon, 
csőre horog is, kés is, zsákja és bárzsingja pedig nyúlik mint 
a jó kostök: nagy halat bir befogadni. Folyton falánk. Kiná- 
ban, Japánban a kárakatnát szelidítik és halfogásra használ- 
ják; előbb azonban karikát tesznek a nyakára, hogy a halat 
le ne nyelhesse. A halász, rúd végén viszi a madarat a víz 
fölé, s ez, mihelyt halat érez, beveti magát a vizbe, elkapja a 
prédát és rákap az elébe tartott rúdra. 
Mindenképpen irtani való madár. 
4 öl 
