4ß j4 y v. Jon. Il I P P i y G 



bchüfva användas: Men sSvida Salu äfven in ctl Fiuskl oid som 

 belvdcr skogbeväxi O, eller tjock skog i ailniänhet, sä vill jng üf- 

 verieiijua ai njcia kunnige att bedömnia bvilkendeia af dessa lu- 

 reslagua bailedniogar bör kuuna anses vara raera antaglig. 



Hafve vi således lyckats, susom jag förmodar, alt |>â icke 

 alldeles lösa grunder antyda hvad man i Medeltiden förstod n)cd 

 Ilandelsfloden i Finland, sa kanne vi också yttersta gränsen lör 

 Ryssarnes omnärnnda Sjö-expediiiDU. Det gälde uemligcn deu för- 

 nämsta handelsväg i södra Tiuland, som gick ifrån dju[)et af Ta- 

 vastland ned till Finska viken, och som först sedan Abo begvute 

 florera småningom drog sig ditåt. INii återstår att äfven bestämma 

 läget af de öfriga ställen dem Cbröuikan onjnämner, föi' all där- 

 igeoom få reda på msträekningcn af det land som där kallas 7j'- 

 ska landet. 



Sedan bandelsflodcn var intagen, eller rallare sagdt, alla de 

 anläggningar som <l;ir till bandelns befordran förckonimo, blifvit 

 förstörde, ocb landet däromkring iii|)luudradt, n|ij)söktc Ryssarnc 

 det andra vattudragel hvilket de kände såsom en ledtråd för ban- 

 deln i Södra Finland, bviikel var Svarta ßoden eller Svarta ån. 

 Dermed förstår jag deu å som genom Svarta bruk, förbi Karis Kyr- 

 ka och Bilnäs faller ni i Pojo viken. Ilar förekomma väl liera 

 slora vattufall, som göra bålfärden uppföre omöjlig, men därvid 

 fa vi ej fästa oss. Vattiidragen inSt landet voro i fordna tidei' väg- 

 visare, men ej segclleder. Ty då audra vägar ej fnnnos måste man 



