110 Ga s T. GJBR. H.Î LLSTJIÔM 



]ar, fciionade Ivâ ocli Ivfi med kiokii;! sliiigrade streck 1 furin af 

 etl bakvàndt S, meii dock med den .skillnad, alt dessa streck |)å den 

 Palferska gâ diagonalt, eller i kors, men |ia den Lappska parallell 

 med livarandra. Alla dessa onisländiglictcr vore af föga niärkviir- 

 digliet f)ni do icke "idagaladc, all de Lappska och Palferska vig- 

 icrua äro till sin uppkomst samtidiga, ocii tillkännagifva sin lids 

 sätt all tillverka sådane. 



Den vigiigasie omständigheten härvid är dock märkpunk- 

 lernas antal. Jag har förut *) yttrat min tanka vara, att detta antal 

 lillkànnagifver antalet af de enheter, som viglerne innehålla; men 

 Parroi och Kruse påstå tvertom, att raärtpunkterna alldeles 

 icke heicckna några enheter, utan äro endast godtyckligt valda 

 skiljetecken för Viglerne, till hvilken slutsats de föranleddes deraf, 

 alt de icke fmgo enheternas antal alt passa in med märkens, då i 

 synnerhet de Vigter, som på hegge sidor hade olika antal punkter, 

 gjorde egentliga svåiigheten. De räknade uemligen antalet af punk- 

 terna endast på ena sidan af Viglerne, då man, efter min tanka, 

 hör sammanlägga märkens antal ifrån bcg^e sidor, hvaiigenoui 

 rätta förhållandet pålngligen uppdagas. — Alt de icke äro god- 

 tyckligt antagna skiljemärken, finner man tydligen af deras jämfö- 

 relse med Vigternas storlek; men då man anställer denna jemfö- 

 rclse, bör man väga med den Våg till hvilken de höra, och all- 

 deles icke med nutidens känsligare Vågar, hvilka uppjaga sådana 

 olikheter i Viglerne, som med begagnande af de gamla tröga ^ å- 

 ♦) Uti denna Societels-Acter, T. I, s. 733. 



