Om i Lappland funna gamla vig 1er. 117 



]idus aureus eller Rysslands nuvarande Soloinik. All dessa medel- 

 värden äro en, eller en och en half, gran lättare an Soloiniken, 

 är eu skäl mera lill siyrka för min mening, emedan nian luidvän- 

 digt raasie autaga någon genom nötning förorsakad ininskiiing i 

 de ursprungliga viglerna. — Till deras ijenst, som kunde vara hu- 

 gade all ytterligare undersöka denna sak, må jag här anteckna, 

 all den Palferska viglsenheten blifvit uppgifven 

 af Parrol = 31 Medic. gran (godtyckligt antagen), 



Kruse =52 — — (såsom varande en Romersk Denarlus). 



Sluteligen må mig tillåtas meddela hvad jag om de i frå- 

 gavarande Lappländska viglernas material erfarit. Afven i sättet alt 

 vara skadade öfverensstämnia de Palferska och Lappländska Vig- 

 lerna med livarandra. De af dem hcgge, snm hafva något fel, haf- 

 va del af jernrost, som antingen sitter på dem i större eller min- 

 dre upphöjniiigai-, eller ock horlfräU stycken af dem. Med skäl 

 frågar man hvarifråu väl denna rost konmiit? Kruse rininärker, 

 att något jern funnits vid axeln af den Palferska vågen, hvarifrSn 

 roslen kunnat fordelas på viglerna ; men i det Lappländska fyndet 

 fanns uloni vigterna ej minsta jern. Man kunde säga , all sådant 

 der ursprungligen funnits, men att del nu mera efter oxidationen 

 är märkbart endast i den rost, som sitter på vigterna; men man 

 är ej i behof att godtyckligt antaga denna förklaringsgrund. Ora 

 den på Gotlland funna viglen (här JN:o 7) u[)pgafs bestämd t ,. 

 alt den utgjorde en jernkula, öfverdragen med ett luniH skal af 



