Om Norrskenets årliga Periodicitet, 315 



Om man nu ger akt på tiderna för Maxitna odi Minima, 

 sSdana de i del föregdcnde blifvit bestämda, finner man; all Ma- 

 xima i de flesta fall infalla omkring requinoclicrna och Minima 

 kritjg solstilierna ; eller att Norrskenen uppnå siit största antal, då 

 Solens Lougllud är omkring 0° eller 180° ocli siit minsta, dS den- 

 samma är omkring 90° eller 270*. Sådan var äfven den Lag, 

 hvarefler Mai ra a ansåg Norrskenens årliga periodicitet rätta sig. 

 Men denna Lag är icke till fullo tillräcklig att för alla ställen 

 framställa gången af Norrskens-curvan. För nordligare Latituder 

 tyckes den väl passa in; men de sydligare afvika derifrån betyd- 

 ligt. Ty i stället för tvenue Maxima och tvenne Minima angifva 

 Observationerna från Södern icke n)indre än tre Maxima och lika 

 många Minima. Det Maximum, som ej antydes af nordligare Ob- 

 servationer, infaller efter Beccari i början af Augusti och eficr 

 Mairan i början af Juni; Minima åter förefinnas på sådana tider, 

 att man ej med tillförlitlighet kau säga, hvilket af dem icke skulle 

 ODglfvas af nordligare Observationer; de måste derföre lenmas å 

 sido ; men del Maximum, som infaller under Sommarmånaderna, 

 väcker desto större uppmärksamhet som de nordligare Observatio- 

 nerne just då angifva ett Minimum. Troligtvis förekommer också 

 uti Norden den tiden ett Maximum, ehuru de ljusa nätterna för- 

 hindra dess syubarhet, hvilket åter ej är fallet med Södern. — 

 Om man således undantager denna nyss omtalta abnormitet, blif- 

 ver Mairans Lag gSllaude såväl för Södern som Norden. Endast 

 de af Mun eke samlade Observationer framställa eil euda Maxi- 



