O/n ansvarighet vid slarha dryckers brtil. 379 



conipeieiu alt dömma oni PsycLiiska loicicelser, som, jemie det 

 han söker genomskåda Psychés väsende, förmår alt undersöka det 

 somatiska i all dess detalj, förmår alt cfierforska ocb liedömma det 

 Organ, hvarinnoin Psyche silier fängslad. — Utan motsägelse, så- 

 ledes, måste det vara Läkaren. Och jag iror mig derföre icke haf- 

 va trädt utom gränsorne af den sfcr, mig lillhör, då jag försökt 

 att närmare utveckla delta ämne. 



När är då meuniskan egentligen alt anses såsom ansvarig 

 för sina handlingar? — Man synes vara derom fullkomligen ense, 

 att en handling, begången under ett tillstånd, der den handlande 

 icke varit mägllg bruket af sitt förnuft, icke kan lillräknas. Den 

 Vansinnige, den Förryckte, den Rasande, Fånen och den Blöd- 

 siute, ingen af dem har man ens velat försöka alt lillräkna, hvad 

 lagslridigt de än hafva begått. Hos dera är förnuftet overksamt. 

 Sjelfmedvetandet, och medvetandet af verlden ntem dem är för- 

 svunnet. De knuna icke uppfatta sin egen ställning. De stå der, 

 lösta ur allt sammanhang med det förflutna och med det kom- 

 mande, och veta icke inse, än mindre bed ömma följderne af hvad 

 de göra eller låia. De veta icke skilja emellan det sanna och det 

 falska, mellan det rälla och det orätta, mellan godt och ondt. För- 

 nufts-moliveme hafva för dem intet värde, emedan de icke förmå 

 att fatta dem. Sjelfbestämningen är således förlamad eller helt och 

 hållet förlorad. Ofrihet är förband. — Lagen, Sler, utgår ifrån för- 

 nult och frihet, och är. riglad bloU emot förnuftiga och fria vä- 



48 



