Om ansparighet vid starka dryckers Irul: 383 



är den ej; ty lian kunde livarken inse lagens bud ej heller Le- 

 slanima sig »jelf; lian kan således, lätlvisiigen, icke inipiileras fur 

 livad lian gjoit eller lålil. 



Om det nu, sfisnin jnj; vill f'Jrinodn, lyckats mig att 5dn- 

 galägga, det lilliäknandet lör fullgjord eller urakdåten handling 

 icke kan äga rum, der Sjelfiiiedvctandet och förnuftet är fördnn- 

 kladt, siördt eller fullkomligeu upphäfvet, der förmågan af Sjelfbe- 

 stinuning ar borta, der ofrihet är förhand, sS torde tanken kunna 

 vara blott en enda nin de handlingar, som utföras eller urakllStas 

 under ell af starka drycker öfverlastadt tillstånd. Den druckne är 

 sig sjelf icke mäktig, så man sig i alldagligt tal ntlrycker. Men är 

 lian sig sjclf icke mäklig, kon lian icke psycliiskt beslämiiia sig 

 sjnif, så är lian ofri; och då är ock grunden borta, livaiförc lian 

 ^kulle kunna inipulcras. 



Men erfarenheten framvisar giadalioner uti elt berusadt 

 tillstånd. Må hända är den af siaika drycker berusade icke alltid 

 ofri? — Der föresiällningarne, i följd af starka dryckers bruk, 

 blott hafva en ovanligare grad af lillighet, der Menniskan är upp- 

 rymd blott, är hvad Tyskarne kalla iveiiiwarm, der är föisiåndrts 

 herravälde öfver handlingarne ännu icke helt och hållet upphäfvet. 

 Men vid första gradens egenteligt rus, är redan för hand en ögon- 

 blicklig glijmska af alla afseendcn och förhållanden. Den rnsigi- 

 känner sig lyckligare, kraftigare, mera oberoende, än han verkligen 

 ar; och hau lalar och handlar i culishet dermed. Den abnorriil 



