Om ansvarighet vid starka dryckers bruk. 389 



Mcnniskans rättskänsla, att vela straffa dca Yausiaoige för det lag- 

 stridiga, han bcgfir. 



Mea der Ruset Sier är med afsigt sjelfvSlladt, der mSsle väl 

 straff få iiga rum för det lagstridiga, den rusige som nykter ut- 

 täukl ocli sorn öfverlastad utfört? Ar det rusiga lillstaudet ett till- 

 stånd , der sjelfbesiäniniiig är upphäfven, der förmågan att cfier 

 föjnuflsgrunder besiänima sig all välja emellan godt och ond t gått 

 förlorad, der psychisk ofrihet är för handen, såsom jag hoppas 

 hafva ådagalagt alt det verkligen är, så synes frågan af sig sjelf vara 

 besvarad. Uppenbarligen strider det eniol Rättsbegreppet, alt straffa 

 en ofri; och således ock, en af starka drvcker berusad. Imputa- 

 tion kan blott utveckla sig ur det psvchiska tillstånd, som var för 

 hand, då det lagstridiga begicks; och hos den, med afsigt att vin- 

 na kraft för ett lagbrott berusade, är det psychiska tillståndet, un- 

 der ruset, alldeles detsamma, som hos den aunors druckna, — 

 är ofritt, — och således är ingen grund för handen att det kun- 

 de tillräknas som under ett sådant tillstånd göres eller lätes. 



Men, efter denna lära, skulle ju då den, som ämnade be- 

 gå ell brott, blott bchöfva öfverlasia sig med starka drycker, för 

 att undgå lagens hämnd? — Ja väl; — men månne icke också 

 detta kunde förekommas, utan att man bchöfde gripa tül den yt- 

 terlighet att måsla straffa en ofri? 



Straffet är icke blott en act utaf den försonande rättvisan. 

 Det är också ett medel att förekomma lagslridiga handlingar. An- 



