47 



Overflade. Kl. 1 * '2 om \atten naaede vi endelii,' vort Telt Syd 

 for Isranden. 



Paa denne vor Vandring ud lil Nasausak havde vi kun liavt een 

 Grønlænder med, medens de andre vare gaaede paa Ilenjagt i 

 Omegnen af Teltet, uden dog at have seet andet end Sporene af 

 dom. Ej heller vi havde mndt Rener, men fandt derimod midt 

 paa Isen et Eienhorn. 



Den unge Grønlænder, der havde fulgt os og været meget 

 ufortrøden, syntes ikke, som Grønlænderne i Almindelighed, at 

 nære nogen Frygt for Indlandsisen, hvilken de betragte som et 

 Hjemsted for glubende Dyr, onde Aander og andre overnaturlige 

 Væsener. Vi søgte derfor at overtale ham til at følge os paa 

 den paatænkte længere Vandring, og vort Tilbud om, at han, 

 hvis Vandringen kom til at vare længere end 8 Dage , skulde 

 faae en Krone om Dagen, fristede ham i den Grad, at han 

 tilsidst gav efter. Næste Morgen Kl. 9 gik vi tilbage til vore 

 Hovedtelte ved Avangnardlek, som vi naaede Kl. 7 om Eftermid- 

 dagen. Undervejs foretoge vi de afsluttende Maalinger til Be- 

 stemmelse af Isens Bevægelse og fandt derved, at den midt 

 i Isstrømmen beløb sig til omtrent 10 Fod i Døgnet. 



Ved denne vor Hejse imod Nord havde vi ikke fundet, hvad 

 vi søgte, nemlig et Udgangspunkt for den længere Isvandring; 

 thi skjøndt man mange Steder med Lethed kunde komme op 

 paa Isen , vilde de dog ikke derfor egne sig dertil, da det her, 

 hgesom ved Kuvnilik, vilde være næsten umuligt at føre Bagagen 

 den lange Vej over Fjeldene og over Tasersuak. Der var des- 

 uden en Mulighed for, at Isen i denne Sø kunde pakke sig saa- 

 ledes sammen, at Overfarten blev umulig. 



Derimod havde vi det Udbytte af vor Vandring, at vi lærte 

 Isens BeskalTenhed omkring «de sorte Fjelde« at kjende og fik 

 kundskab om, at vi efter al Sandsynlighed havde foretaget 

 den samme Kejse, som Dalager i Aaret 17.э1 sammen 

 med nogle grønlandske Renjægere. Alt, hvad vi saae, passer 

 meget vel paa hans Beskrivelse, og at denne vor Antagelse maa 



