52 



som vi skulde være i Fremliden, maalle vi dog hvert Øjeblik 

 holde Hvil. Dertil kom, al vi endnu ikke havde Øvelse i at 

 pakke vore Slæder, Ophold foraarsagedes derfor idelig ved, at 

 en eller anden Cijensland under Slædernes voldsomme Bevægelse 

 labtes, saa al Surringerne maalle lægges om; desuden gjorde 

 vi den sørgelige Opdagelse, al vore Saaler af Skibniandsgarn 

 ikke svarede til deres Hensigt, idel de allerede efler et Par 

 Timers Vandring vare slidte itu, saa at vi senere næslen paa 

 hvert Hvilested maalle bøde dem. Vi havde ventet endnu samme 

 Aften at kunne naae til et Sted paa den første Nunalak o, hvor- 

 ved vi havde undgaaet at lade de 4 Grønlændere, som ikke skulde 

 følge os langt, og derfor ikke vare vel forsynede med Soverekvisiter, 

 sove paa isen. Imidlertid vare vi allerede Kl. H om Aftenen i den 

 Grad udmaltede , at Grønlænderne forelrak at tilbringe Natten, 

 hvor vi vare, hvilket ogsaa var nødvendigt af den Grund, at en 

 tæt, kold Taage efterhaanden havde skjult alle Omgivelser for os. 

 I vort Telt havde vi del lunt og godt, medens Grønlænderne 

 del andel Telt. der ikke var forsynet med Bund, lede af kulde. 



Det varede temmelig længe, inden vi 

 næste Morgen kom i marschfærdig 

 Stand, og da vare vi alter omgivne af 

 en tæl Taage. Vor eneste Rettesnor 

 var derfor Compassel , men i el 

 Terræn som dette , med utallige 

 Hindringer, var del kun en middel- 

 It niaadig \ej\is«îr. Del varede heller 

 ikke længe, inden vi standsedes paa 

 \or Vej af en Kiv, der var for bred 

 lil , al vi kunde s[»ringe over den, 

 ui: for dyb og rivende til al vade 

 igjenuem. Belært af erfaringen fra 

 Norde nskiølds Isvandring, hvor 

 de Kejsende mødte en lignende Kiv, 

 bøjede vi strax af for den og fulgte 



Kiu. 



Vandfald pua Indlandsisen. 

 (Kurneiup.) 



