55 



derne, maatte vi skyndsomst kaste os ned paa Isen for ikke at 

 blive dragne med ned i Afgrunden. Hvor Uevnerne ikke vare 

 bredere, end at man kunde springe over dem, lykkedes det os 

 i Almindelighed ogsaa at faae Slæderne over ved først selv at 

 springe over Revnen , medens en anden holdt paa Slæden paa 

 den modsatte Side, og derefter halede vi den med Fart over til os. 

 Dette var dog ofte forbundet med nogen Fare; thi det hændtes 

 jævnlig, at Slæden ikke fik Fart nok og blev siddende i Revnen, 

 eller at den li к for megen Fart og løb ned i den næste Revne; 

 i begge Tilfælde maatte vi tage Vare paa vor egen Sikkerhed 

 og tillige holde fast paa Træktouget for ikke at miste Slæden. 

 Tav. I tjener til af anskueliggjøre Overfladens Udseende og Re- 

 skalTenhed i de her omtalte Partier af Indlandsisen. 



Paa andre Steder, hvor Stigningen var mindre, vare Rev- 

 nerne parallelt løbende, meget lange og brede, og Mellem- 

 rummene vare her som oftest ogsaa temmelig brede. Skuet 

 ned i de dybe Kløfter havde noget højst tillokkende ved sig. da 

 Isvæggenes ejendommelige Former fremhævedes ved et azurblaat 

 Skjær, hvis Renhed ikke kan gjengives i nogen Afbildning. Dog 

 ikke overalt vare Revnerne et Særkjende for Isens (Uiarakter; 

 thi ofte manglede de fuldstændigt, og det Vand, der hidrørte 

 fra Afsmeltningen paa Isens Overflade, kunde da ikke strax 

 finde Afløb i Dybet, men blev staaende som Smaasøer eller 

 samlede sig gjennem utallige Vandløb til større Elve. Disse 

 søgte da hen til Indsænkningerne i Overfladen, der havde Lighed 

 med Dalstrøg, og de tabte sig ofte først langt borte i lodrette 

 Huller i Isen, hvilket adskillige Gange tvang os til at gjøre store 

 Omveje. De mindre Vandløb ændsede vi derimod ikke og vadede 

 tværs igjennem dem; men det kunde derved naturligvis ikke 

 undgaas, at baade vi selv og vor Ragage bleve vaade. Hvad 

 Isens Ydre angaar, da var den særdeles ru og tæt besat med 

 skarpe, kantede Naale, der vare ødelæggende for vort Fodtøj og 

 bibragte vore Hænder smertefulde Saar, hver Gang vi vare saa 

 uheldige at snuble, og det gjorde vi ofte. 



