67 



at de ikke, livad der dog hændte, skulde tage Magten fra os og 

 styrte ned i Revnerne. I Løbet af Dagen indhylledes Fjeldtoppene 

 i tætte Snekapper, et sikkert Tegn paa, at der atter var Uro i 

 Luften, og den 2den August blæste da ogsaa en saa heftig 

 Storm af SSO. med Snetykning, at den tvang os til hele Dagen at 

 forblive i Teltet. Dette havde vi Aftenen i Forvejen , da der 

 herskede tæt Taage, faaet rejst paa en Strækning Is, der i alle 

 Hetninger var tæt gjennemfuret af Klofter, som tildels vare 

 dækkede af Sne , hvorfor vi maatte afstikke en Slags Demarca- 

 tionslinie, indenfor hvilken Grunden var undersøgt, og udenfor 

 hvilken ingen maatte komme. Kl. 8 om Eftermiddagen blev det 

 pludselig stille, og Luften fuldstændig klar; men lidt efter rejste 

 sig igjen en Storm af OSO. med haarde Kast og alle øvrige 

 Tegn paa, at det var en af de i Grønland saa be kj endte 

 Sydos ts torme, hvis Oprindelse Capitain Hoffmeyer har søgt 

 at tyde paa en mere tilfredsstillende Maade end den tidligere 

 antagne. Det ejendommelige ved denne Storm var, at den ikke, 

 som Tilfældet er i Yderlandet, ledsagedes af en højere Temperatur; 

 thi Thermometret viste kun -h 2° C, men da vi befandt os i en 

 Højde af H520 Fod over Havet, stemmer dette jo ogsaa med 

 Capitain Hoffmeyers Theori. Saalænge Stormen rasede, 

 hørtes en ejendommelig hvislende Lyd, som frembragtes ved, at 

 Vinden, idet den blæste hen over denne umaadelige Isflade, 

 fejede Sne og Ispartikler foran sig. Denne Nat var den eneste 

 paa hele Rejsen, hvor vi følte nogen Kulde 1 vore Soveposer. 

 Kl. 2 om Morgenen den 3die August havde Stormen udraset, 

 hvorfor vi strax brøde op og droge videre. 



De følgende Dage var Vejret godt , og det gik rask 

 fremad, især den 4de August, da vi tilbagelagde 2^/4 Mil i lige 

 Linie, den længste Dagsrejse paa hele Vandringen. Stemningen 

 hos os blev nu efterhaanden bedre, eftersom vi kom nærmere 

 lil Kysten, og selv Grønlænderen, der hidtil bestandig havde gaaet 

 meget nedslaaet uden at sige et Ord, begyndte at see Situa- 

 tionen i et lysere Skjær. Om p]fterniiddagen medtoge vi den Pro- 



