69 



komst, dog kunde faae lind til nærmeste (koloni; men paa den 

 anden Side var det ikke sikkert, om vore Grønlændere havde 

 ladet den blive liggende, og det viste sig ogsaa ganske rigtigt, 

 at de havde taget den bort for al bruge den til deres Fangst. 

 Dog antager jeg, at de vilde have bragt den tilbage igjen, hvis 

 de vare gaaede bort fra Teltpladsen. 



Det gjaldt mi om i Taagen, der var saa tæt, at man kun 

 kimde see i en Snes Skridts Afstand, at finde ned til vore 

 Hovedtelte, og Vanskeligheden forøgedes endnu derved, at vi 

 skulde omgaa en stærk kløftet Strækning Is, saa at vi ikke 

 kunde gaa lige imod vort Maal. Vi havde desuden ikke havt 

 Kjending af Fjeldene siden den foregaaende Eftermiddag, saa at 

 vi altsaa ikke ret vidste, hvor vi vare, og for at finde vore Telte 

 maalte vi derfor nærmest følge Instinctet. 



Denne sidste Dag af vor Vandring var dog nær bleven 

 skjebnesvanger for os. Det Terræn, ad hvilket vi gik om For- 

 middagen, var vel gjennemfuret af mange Kløfter, men da 

 ingen Sne dækkede dem, ansaa vi det ikke nødvendigt at an- 

 vende Touget imellem os, saameget mere som Brugen deraf 

 altid forsinkede Marschen betydeligt. Jeg blev derfor meget for- 

 skrækket, da jeg ved engang at see mig om, ikke fandt 

 Habakuk, men saae kun hans IJue liggende ved Kanden af 

 en bred Kløft. Vi ilede hurtig til Stedet, og vor Glæde var 

 stor, da vi saae, hvorledes Situationen var. Paa det Sted, hvor 

 han var faldet ned, indsnevredes lievnen heldigvis saameget 

 nedefter, at han med sin Slæde var blevet siddende i Klemme 

 en halv Snes Fod under Overfladen, men han syntes rigtignok 

 mere død end levende. Vi kastede strax et Heb, der altid laa 

 yderst paa Slæderne klart til hurtig ßrug, lig lledningsbøjen i 

 et Skib, ned i Revnen til ham, men han formaaede ikke selv 

 at fæste det om sig, og en af os andre maatte da lade sig fire 

 ned for at gjøre det for ham. Med nogen Besvær halede 

 vi ham løs af Klemmen og fik ham og Slæden op paa Isens 

 Overtlade, og først nu begyndte han at yttre Livstegn. Kfter 



