•() 



DOgen Tids Hvile tormaaede han do? atter at følge os, og efter 

 et Par Timers I'orløb vare Følgerne af det ubehagelige Fald 

 fuldstændig forvundne. 



Om Kftermiddagen kom vi, stadig i ta't Taage, ind paa 

 yderst kløftet Is, vist den værste, vi havde trufTet paa under hele 

 vor \ andring, og vort Arbejde for at komme igjennem delte 

 Virvar af Kløfter og ispyramider, hvor Compasset ikke kunde 

 yde os den ringeste Tjeneste, dannede en værdig Afslutning paa 

 de sidste 3 Ugers Anstrengelser. 



Efter et Par Timers Forløb skiftede Isen pludselig Charakter, 

 idet Overfladen nu blev fuldstændig jævn og fri for Kløfter, og 

 vi sluttede af del stærke Fald (lO — 15°) og Isens mørke Ydre, 

 al vi maatte være ved Yderkanten. Her lode vi Slæderne staa 

 for først at undersøge , om vi vare paa det rette Sted, inden vi 

 førte dem ned til Forlandet; thi det vilde have været i høj (jrad 

 besværligt at skulle trække dem op igjen ad saa skraa en Flade, 

 hvis det viste sig, at vi vare paa et urigtigt Sled. To af os gik 

 derfor ned for al undersøge Lokaliteterne, og for at kunne finde 

 Slæderne igjen vedligeholdt vi Forbindelsen med hinanden ved 

 Hjelp af Piber, der hurles i en forbausende lang Afstand igjen- 

 nem Taagen. De Udsendte kom tilbage med Underretning om, 

 al del var en fuldstændig ukjendt Egn, til hvilken vi vare komne, 

 en mindre behagelig Oplysning for os, der havde haabet samme 

 Dag at naae vort lune, rummelige Telt og vor rigelige Proviant- 

 beholdning, hvortil vi trængte saa haardt. Til hvilken Side vi 

 skulde vende os for al naae vor Konebaad, kunde vi ikke be- 

 stemt afgjøre ; men efter de foran os liggende Fjeldes Højde 

 i Forbindelse med llelningen , hvori vi anlöge al have beva'get 

 os frem paa den sidste Dags Vandring, sluttede vi, at vi vare 

 Vest for Konebaaden, og al vi altsaa vare gaaede for langt. 



Efter nogen Kaadslagning frem og tilbage gik vi ned paa 

 Forlandet, hvor Kornerup og Groth forhleve ved Slæderne, 

 medens jeg gik i nordostlig Kelning langs Iskanten. Jeg med- 

 tog II a bak uk, der nu under de mere vante Omgivelser havde 



