il aar man i Syd-Grønland bevæger sig fra Kysten ind imod 

 Fjordenes inderste Forgreninger eller fra disse op imod det 

 højere Fjeldland mellem Dalene, da møder Øjet talrige, næsten 

 lodrette Klippeskrænter, der alle vende ud imod Dalene, Fjor- 

 dene eller Havet; men har man besteget en af de højeste 

 Fjeldtoppe i det Indre af Landet og skuer nu tilbage imod Vest, 

 da faar man et ganske andet Indtryk af Landskabet. Nu synes 

 al Brathed forsvunden , og man iagttager kun bløde , bølge- 

 formede Conturer og ejendommelig afrundede Klippeformer. 

 Overalt sees afhøvlede og polerede Fjeldtoppe, udhulede, concave 

 Fjeldsider, afglattede, grydeformede Bassiner i alle mulige Stør- 

 relser, Dalformer med mægtige Trappetrin, der have en for- 

 bausende Lighed med Amphitheatre, saavelsom ogsaa golde, halv- 

 cylindriske Dale med jævn, skuret Klippebund. 



Hvad man derimod savner i de grønlandske Højfjelde, det 

 er de skarpe, sønderrevne, vildt takkede Tinder, de ere forholds- 

 vis sjeldne og ligesom paa den skandinaviske Halvø indskrænkede 

 til de højeste Toppe. 



Fjeldene ere oversaaede med kantstødte Stenblokke, ofte af 

 uhyre Dimensioner; i alle Fordybninger træffes Atlejringer af Ler, 

 Sand og (irus, og i Dalene terrasseformede Dannelser, hvilket 

 alt, i Forbindelse med Skurstriberne paa Yderlandets Klipper, 

 afgiver talrige Vidnesbyrd om Virkningerne af umaadelige Is- 

 masser. Medens man i andre Lande, hvor lignende Nuturforhold 



