105 



Aputitok) Fjeldene ere lavere end de, dor ligge imod Vest og 

 Syd, og Isen har allsaa her havt en lignende Mægtighed som 

 ved lUixefjorden. 



Kndelig fiiidor man i Kingiia ved Ameragdla, foruden de 

 toran omtalte Terrasser, Skurstriber i Retning fra N. 13° O. — 

 S. 13° V. i en Højde af 890 Fod (280 Meter) over Havel. I 

 Dalens Bund træffer man kun faa Blokke, men paa fladere 

 Steder af Fjeldskraaningerne findes forbausende store, noget 

 kantstødte Gnejsblokke, indtil en Snes Fod i Diameter, og tiere 

 Steder optræde de i større Grupper. Paa del Fjeldparli, som 

 adskiller denne Dal fra Timgmeralik-Søen , og i dennes Dal- 

 strøg ere Klipperne i høj Grad afrundede og afhøvlede paa alle 

 Sider, idet der her aabenbart har fundet en Kamp Sted imel- 

 lem to Bevægelsesretninger af Ismasserne. Den ene gaar ud 

 igjennem Hoveddalen ned til Ameralik, medens den anden er 

 kommet inde fra Tungmeraliksøens Dalstrøg og er gaaet tværs 

 over Hoveddalen fra O. 1° N. — V. 7° S. Isskurer af delte Slags 

 og Klippetoppe med Slødsider ind imod Tungmeralik sees i en 

 Højde af 1000 Fod over Havet (314 Meter). 



Sammenholdes Iagttagelserne fra denne Fgn , da faaes føl- 

 gende Resultater: 

 I. Hele Egnen inden for og imellem A meral ikfjorden 

 og Buxe fjorden har i sin Tid været begravet 

 under Indlandsisen, hvis Overflade i alt Fald i nogen 

 Afstand fra Kysten med Sikkerhed kan antages at have 

 naael til en Højde af 4000 Fod (1260 Meter). Kun ganske 

 faa Punkter af Yderlandet synes ikke at have været dæk- 

 kede af Isen. 

 II. I de indre Dele af Landet, og n a \ n 1 i g paa de 

 højeste Punkter efter Iagttagelserne paa Aputitok og 

 Kakat ualagat, har Indlandsisen dengang havt en friere Be- 

 vægelse i Betningen fra O. — V. , medens den derimod i 

 Lavlandet mere har maallcl følge Retningen af Fjord- og 

 Dalstrøgene. 



