109 



Ogsaa inde i Alangordlia trællVs tydelige Spor af Isbræernes 

 Virkninger, dels i Form af stejle, glatte, concave Fjeldsider, dels 

 som jævnt nedadskraanende, riflede Partier. Men ogsaa selve 

 Fjeldtoppene ere her mærkelige paa Grund af deres kuglerunde 

 eller klokkelignende Former, og paa deres højeste Punkt seer 

 man ofte en mægtig Blok afsat. Ikke langt fra Tinisak findes 

 en saadan med et Gjennemsnit af 20 til 25 Fod; de fleste ere 

 over Mandshojde. Paa Toppen af et Par af de højere Fjelde 

 iagttoges Skurstriber i følgende Pietninger: 

 paa Tuapagsuit, 924 Fod (290 \leter), imod .... V. 13° N. ; 



— Kornorsup nugas Top, i 46t) Fod (460Meteri, imod V. 1° S.; 

 iivilket stemmer godt med Skurstribernes Retning; 



(V. l2°S.off 



— Kasuks Top, 870 Fod (273 Meter), imod. • • • {.^ --o y ^ 



ved Foden af sanmie, 80 Fod (25 Meter), imod ... V.; 



iV. 



og paa Sermilikfjordens Svdside <^,. 



|SV.; 



saa at Indlandsisen her fortrinsvis er presset ud imellem de 



mægtige Sermilikfjelde i vestlig lletning, men har tillige bredt 



sig vifteformet ud over de højeste Punkter af det foranliggende 



lavere Land, omtrent paa samme Maade, som det nu skeer ved 



Fredrikshaabs Isblink. 



Ved F i ske fjord en iagttages Isskuring paa det 3440 Fod 

 høje Fjeld, lliverlalik, i en Højde af 2160 Fod (678 Meter) over 

 Havet. Uetningen kunde ikke sikkert bestemmes, men syntes 

 al have en lokal Charakter. Nogle Steder var den V. 35° S,, 

 hvilket var Tilfældet i en Højde af 1-735 Fod (54 4 Meter), hvor 

 Skurslriberne vare flere Tommer brede og dybe. 



Inde i Fiskefjorden ved Alangua naaede Virkningerne af det 

 tidligere Isdække til I 100 Fod (345 Meter) og muligvis endnu 

 højere. Isen maa her have bevæget sig ud af den lange Dal, 

 der naaer helt ind til Indlandsisens nuværende Grændse. 



Paa øen Kekertarsuatsiak , der har en mærkelig regel- 



