124 



vægelsesretningen og dannede lui krumme Linier med Con- 

 vexiteten mod Vest, hvilket hidrørte fra, at Bevægelsen var størst 

 midtvejs mellem Nunatakkerne, mindst nærmest ved dem. Endnu 

 længere mod Vest forandrede Isen atter (-liarakter; der fandtes 

 ingen Revner mere , men som Følge deraf talrige Smaaelve, 

 der samlede sig i et lavt Bassin i Nærheden af Nunatakken a, 

 hvor de dannede en Mængde smaa Søer og Sumpe. Her be- 

 finder man sig nu udenfor den egentlige Indlandsis, idet hele 

 det yderste og laveste Parti snarest maa betragtes som et Com- 

 plex af større og mindre Isbræer, der glide ud imellem talrige 

 Nunatakker ned igjennem Dalene til Indsøerne og Fjordene. 

 Hovedstrømmen er her den saakaldte Frederik sh aabs Is- 

 blink, der sender Arme mod Øst til Tasersuak og mod Nord 

 til de to Søer Vest for Nunatakken a. Disse maa oprindeligt 

 have været to Fjorde, hvoraf den ene er fuldstændigt, den anden 

 tildels lukket af Fligene fra Frederikshaabs Isblink. Den Г- 

 formede Isbræ, der fra Indlandsisen skyder sig gjennem en Dal 

 >ord for Nunatakken a ned til den ene af de omtalte Fjorde, 

 udbreder sig baade imod NO. og SV., og fra dens Kande af- 

 brydes Isfjelde, der drive omkring i begge Indsøerne. I'aa 

 Grund af, at den presses ned igjennem den trange Dals Brat- 

 ninger, er Overfladen naturligvis i høj Grad opskruet og kløftet, 

 dog saaledes, at Isryggene i det Hele taget ere parallele med 

 Bevægelsesretningen og lodrette paa Sidetrykket; altsaa først 

 parallele med Dalens Sider, senere straale de vifteformet ud fra 

 denne og nærme sig tilsidst til at blive parallele med Fjord- 

 søens Klippevægge. 



Som Talicllen S. i lu udviser, har Overfladen af selve 

 Frederikshaabs Isblink en større lieldning, end man tra'Ifer 

 inde paa Indlandsisen. Den øvre Del er luld af brede Revner, 

 sam vedvare, indtil man nærmer sig Majorarisat, hvor Isen plud- 

 selig falder omirent 10°, er stærkt sammenpresset og fuld af 

 Hundreder af Smaaelve. Desuden er Isen her saa gjennemlrængt 

 at Ler ug lint Grus, at den har en mørkegraa, ja næsten sort 



