129 



menholdt med Højdebestemmelserne lige fra «Jensens Nuna- 

 takker» ud til havis-Strædet, og hvortil der kunde føjes nogle 

 Iagttagelser fra et sydligere Parti ved " Dalagers Nunatakker», 

 som jeg senere kommer tilbage til, skal jeg nu gaa over til 

 at berøre de ved Bevægelsen frembragte Morænedannelser. 



Del er hidtil blevet fremsat som en afgjort Sag, alder ingen 

 Moræner fandtes paa selve Indlandsisen i Grønland. 

 Aarsagen til denne Antagelse er, al de faa Naturforskere, der 

 have været inde paa Indlandsisen, have foretaget undersøgelserne 

 paa Steder, som manglede Betingelserne for Morænernes Dan- 

 nelse. Hvor ingen Klippemasser grændse op til Fastlandsisen, 

 sees der som oftest heller ikke Spor af Sten paa samme; men 

 saasnart man nærmer sig en Nunatak, udgaar i Reglen fra den 

 en eller flere Moræner, der kunne skade os adskillige Oplys- 

 ninger om Isens Bevægelse inde i denne tilsyneladende ube- 

 vægelige Isørken. For at give en Oversigt over de der iagt- 

 tagne Morænedannelser, vender jeg atter tilbage til den højest 

 beliggende Del, hvor Isen har meget variable Højdeforhold paa 

 Grund af de mange N4matakker, som der findes. 



"Jensens Nunatakker» (Ivaartet C, saavelsom Tav. V. 

 Fig. 0\ ere de af Isen opragende Spidser af en bueformig 

 Fjeldryg, der danner en Dæmning for Indlandsisens 

 Hovedbevægelse imod Sydvest. Isen stemmes derved 

 op niud Fjeldryggens østlige Side, hvor den har benved 5000 

 Fods Højde, og paa Grund af Trykket bagfra tvinges den især 

 til at bevæge sig omkring Dæmningens Nord- og Sydende. 

 Imellem к og I er Passagen nogenlunde fri for Isslrømmen, men 

 derimod ikke mellem de andre Nunatakker, som ere sammen- 

 kjædede ved Fjeldparlier, der naae næsten op til Isens Over- 

 flade, hvorom de mange smaa Toppe paa den østlige Side ere 

 et talende Vidnesbyrd. Over disse mindre dybe Indsnit mellem 

 Nunalakkerne kunne derfor kun forholdsvis tynde Skorper af 

 Indlandsisens øverste Del bane sig Vej. Især gjælder dette om 



