133 



indlemmede paa ny i Bimdmorænen. Dette maa være Grunden 

 til, at der paa don mod Nunatakken i skraanende Isflade frem- 

 kommer under Afsmeltningen hist og her isolerede Blokke, 

 der i Tidernes Lob, under Indlandsisens Fremrykning fra t,, — t^ 

 (Tav. V. O), aflejres langs Foden af Nunatakkerne f/, h og i. 

 Den derværende Moræne, ш, , kan derfor, som antydet i det 

 Foregaaende , ikke betragtes som en Sidemoræne i sædvanlig 

 Forstand, da dens Materiale for en stor Del stammer fra de i 

 Isens dybere Partier indesluttede Blokke. 



En interessant Moræne fandtes midt ude paa Indlands- 

 isen Øst for "Dalagers Nunatakker». Af de S. 46 anførte 

 Grunde var det os umuligt at komme ud til den; men da Af- 

 standen dertil ikke var meget stor, kunde vi fra vort ophøjede 

 Standpunkt, paa Toppen af N'asausak, i Kikkerten meget tydeligt 

 overskue alle Enkelthederne. 



Toppen af en nogle hundrede Fod lang Nunatak, e, ragede 

 ikke, som de andre, op over, men laa lavere end Fladen af Ind- 

 landsisen, der omgav den paa alle Sider. Som Tilfældet er 

 paa flere Steder, hvor Indlandsisen støder op til Fjeldmasser, 

 dannede den nærmest tilgrændsende Is ogsaa her en stærkt 

 krummet, men ellers temm.elig jævn Flade ned mod Fjeldtoppen, 

 saa at denne derved kom til at ligge i en stor, tragtformet For- 

 dybning (Tav. V. D']. Dersom Indlandsisens Overflade havde 

 ligget en hundrede Fod højere, vilde Nunatakken have været 

 skjult af Isdækket. Det ved Isens Smeltning dannede Vand 

 samlede sig her, ligesom ved «Jensens Nunatakker», i en lille, 

 noget lavere liggende Sø, SV. for Fjeldtoppen. 



Hvad der imidlertid særlig tiltrak sig Opmærksomheden, 

 var den derværende Moræne, m, der hesteskotormig omgav 

 Klippen, og paa den nordostlige Side, hvor Isens Tryk er 

 størst, var den endog højere, end Toppen af Nuna- 

 takken, men blev lavere og lavere imod SV. I denne Betning 

 vare begge Morænens Grene, m^ og 7П3, næsten parallele, og 

 tilsidst forsvandt den ved Enden af Søen. 



