151 



Mængde. Den sidste er sporadisk o,ir temmelig sjelden især i 

 Syd-Grønlaud. Megel almindelig ved Elvene ere Oxyria digyna. 

 Vi samlede en liel Del Hlade af denne Syreart, der er el godt 

 Middel mod Skjørbug, og den var os til stor Nytte paa Hjem- 

 touren over Isen, da vi en Nat led meget af Tørst. I spredte 

 Grupper findes Trisetum siibspicatum, og hist og her Foa tricliopoda. 



Fremdeles fandtes forskjelligt farvede Blomster, tittende 

 frem hist og her mellem Mosset og Stenene, ofte halvt skjulte 

 under den nyfaldne Sne. De fleste af disse vare hvide som 

 deres Vugge (flere <8«л;г/га^а- Arter, Cerasinim alpinum]^ en 

 enkelt var mørkeblaa, nemlig den lille Campamda imiflora\ og 

 et Par gjorde sig bemærkede ved deres friske, gule Kronblade 

 {Potentilla nivea og Ranunculus pygmæus]. 



Selv ganske smaa Planter, saasom Silène acaulis, Sa.vifraga 

 opposiiifolia og Cassiope hypnoides^ frembragte vod deres store 

 Antal, livlige Farver og nydelige Former en meget malerisk 

 Virkning. Paa fugtige Steder ved Fjeldets Fod fandtes Armeria 

 Sibirien, og selv paa den højeste Top af Nunatakken aabnede 

 den lille grønlandske Valmue, Papaver nudicazde, sine bleggule 

 Kronblade, for at opfange lidt af Solens sparsomme Straaler. 

 Der fandtes ingen enaarige Planter. 



Ihad Dyrelivet angaar, da er Sandsynligheden for at træiTe 

 Arter, som virkelig høre hjemme paa Nunatakken, endnu rin- 

 gere end for Planternes Vedkommende. Vi bleve derfor meget 

 forbansede ved at træffe en lille Fugl, en Sommerfuglelarxe og 

 tvende Edderkopper. 



Fuglen var, saavidt vi kunde see, en Saxicola [oenantlie] eller 

 lignende Form. Den saae meget forpjusket og forkommen ud, 

 og var aldeles sikkert forslaaet herud af den voldsomme Sne- 

 storm. I Kystlandet er Saxicola redebyggcnde (Professor U ein - 

 hardts Fortegnelse) og temmelig almindelig. 



