17 



Gronlænder over Isen til Klipperne paa den anden Side. Vi 

 irjorde derefter en lille Afslikker op i Sermilik- Fjorden til 

 Igdlomiut, saa langt det var muligt at komme mellem de tal- 

 rige Isfjelde , roede den 3die August tilbage over Narsak til 

 Siorarsuit i Tunugdliarfik og derfra forbi den stejle Kyst Alan- 

 r gorsuak ind i den for sine sjeldne Mineralier bekjendte Fjord 

 Kaiigerdliiarsuk, hvor vi rejste Telt ved Foden af Nunasarnausak. 

 Dette Fjeld bestaar af Sandsten og Trap, medens Iviangiusat 

 (Paltefjeldene), paa Fjordens modsatte Side, er dannet af Granit 

 I og Sodallthsyenit, hvis тигке, slangebugtede og hornblende- 

 holdige Lag give Fjeldskraaningerne en højst ejendommelig 

 Tegning (Tav. II, Fig. 2). Paa den lille Ü ude i Fjorden lindes 

 det sjeldne, rodbrune Mineral, Eudialyt, hvoraf Metallet Zirco- 

 nium kan fremstilles. Meget afstikkende mod Sodalithsyenitens 

 bløde, afrundede Former staar Redekammens skarpkantede, tak- 

 kede Fjeldryg, der netop fra denne Side aldeles ligner en afslidt 

 Redekam, hvilket allerede Nordboerne i sin Tid have bemærket, 



Kt flere Dages Ophold i Julianehaab var derpaa nødvendigt 

 for at foretage Klokkesletsobservalloner, faa ny Proviantfor- 

 syning og pakke de samlede Mineralier ind. 



Den 18de August afrejste vi, for over Kekertarsuak (Ivob- 

 berøen) og Kakortok-Fjorden at naa til Igaliko. Paa kekertar- 

 suak, som bestaar af Granit, findes omtrent 240 Fod (To") over 

 Havet det Sted, «Frederik d. 7des Mine» kaldet, hvor Commerce- 

 raad Lundi i Halvtredserne brod Kobbermalm. Det var et lille 

 Indlag af broget Kobbermalm, som dengang blev sprængt fuld- 

 stændig bort, og der er intet, som tyder paa, at der ved dybere 

 Sprængninger skulde findes mere. 



Den 20de August tilbragte vi ved Kirkeruinen hakortok, 

 (irønlands bedst bevarede Levning fra Nordboernes Tid. Den 

 ligger paa en græ'srig Slette nedenfor Kirkefjeldet, hvorfra 

 dens ulilhugne, men omhyggeligt udsøgte og afpassede Granit- 

 sten ere henlede. Stenene ere dog ingenlunde saa regelmæs- 

 sige, som man skulde vente efter den Tegning, der ledsager 



I 



