33 



strakt sig ud over denne Egn, og hvilken Mægtighed den har 

 havt, er vel vanskelig at aFgjøre, dog lyde alle Iagttagelser paa, 

 at næsten hele Landet ud til Yder øerne, indtil en 

 ri øj de af henimod 3000 Fod, har været bedækket af 

 Is. Saaledes skal her, hvad dens tidligere større Udbredelse 

 angaar, henvises til 0ernes moutonnerede Former og specielt 

 til, at der f. Ex. \)аи den ene af Storøerne, Fvekertarsuak , ved 

 Julianehaab findes i en lodret Klippeflade paa Vestsiden af øen, 

 c. .50 Fod (le"') over Havet og c. 300 Fod derfra, to Jætte- 

 gryder (Fig. 4), hvoraf den største havde en Dybde af 10 Fod, 



Fig. 4. .lættegrydcr. (Kornerup.) 



I 



en Brede af 5 Fod, og paa Bunden fandtes de ogsaa andetsteds 

 fra bekjendte « Hivesten ». Et Bevis paa Isens tidligere INlægtig- 

 hed haves paa ISV. Siden af Isbræen ved Kiagtut, hvor der i en 

 Højde af c. 2000 Fod findes mægtige Sidemoræner allejrede, og 

 Toppene af de omtrent 2500 Fod høje Fjelde, Nulup-Kakak ved 

 Igaliko og iXunasarnausak, V'. for Redekammen, ere isskurede, 

 ligesom der ogsaa findes Striber paa det sidstnævnte Fjeld indtil 

 omtrent samme Højde, hvilket altsaa antyder, at dette, der er 

 c. 4000 Fod højt, dog ikke helt har været dækkel af Is. Stri- 

 bernes Bctning paa Toppen af Nnlup-Kakak og Nunasarnausak 

 vise formonllig ogsaa, at Isen, uagtet dens store Mægtighed, 



