52 



Det. vil ses, at hverken min Analyse eller den fundne Formel 

 stemmer med de tidligere. Især er det paafaldende, at saa 

 godt som hele Jernmængden her er tilstede som Forilte, men 

 ogsaa den ringere Kiselsyremængde og det ikke ubetydelige Ler- 

 jordindhold er mærkeligt. For at forklare det, maa jeg meddele 

 de Oplysninger, som gives om de ydre Kjendemærker paa det 

 Materiale, der er benyttet ved tidligere Analyser. 



Kobells Materiale slammer fra en af Gieseckes Sam- 

 linger og er taget fra el Stykke, hvor det har været sammen- 

 voxet med Eudialyt 0°: rimeligvis med Sodalith. Den ydre Ka- 

 rakteristik stemmer med Arfvedsonitens, desværre angives ikke, 

 om han har brugt en Firystal eller et djærvt Stykke, heller ikke 

 angives Vægtfylden. Han undrer sig dog (Journ. f. pr. Ch. 

 91.450) over Forskjellen mellem hans og Rammelsbergs 

 Analyse. 



flammelsberg angiver slet ikke Kløvningsvinkelen fra 

 egne .\laalinger. Vægtfylden sæltes til 3.589, hvilket er noget 

 højere end Arfvedsonitens; endvidere siges: «der Arfvedsonit, 

 welchen ich zur Analyse benutzte, bildete stark gestreifte, 

 am Ende zerbrochene Prismen (saaledes findes, som sagt, 

 Arfvedsoniten aldrig, hvorimod Beskrivelsen passer slaaende paa 

 Ægirinen), og der forisættes: «und war mit Fudialyl und Soda- 

 lith stark verwachsen». 



Doelter siger ganske vist, al Kløvningsvinkelen stiller 

 Minerallet i Amphibolgruppen, men tilføjer rigtignok: «an den 

 mir vorliegenden Stücken von Arfvedsonit, der mit Eudialyt ver- 

 gesellschaftet war, fand ich nur Krystallen ohne Endflächen, 

 die die Combination des l*rismas mit einer Längstläche zeigten. 

 Die starke vertikale lliefung desselben gestattete keine 

 Messung mit dem Ueflexionsgoniometer». 



IJniversitelsmuseel ejer nu mange Stykker, paa hvilke Ham- 

 melsbergs og Do el ters IJeskrivelscr passe fortrinligt, naar 

 man blot foretager en Ændring, ncMulig al sætte Navnet Ægirin 

 isledetfor Arfvedsonit. At Kløvningsvinkelen alligevel kan være 



