64 



underso^'tes tnrst al l'romnisdo rf, der KSOl taiult deri Zir- 

 konsyre og gav Mineralet Navn af «læl Hyazinth». Faa Aar 

 efler omtaler Grimer, at Fyrst Galilzin har henført det til 

 Kokkolith, der nylig var bleven opdaget af Abildgaard, men 

 indvender mod dette, at Kokkolith indeholder Hrunsten, Eudialyt 

 Zirkonsyre, og foreslaar derfor Navnet »bladet Hyazinth», skjøndt 

 han forovrigt i Titlen paa sin Afhandling kalder den «den røde 

 bladede Granat fra Grønland». 1819 giver endelig Stromeyer 

 en Analyse, der er paalideligere end de foregaaende, og til- 

 lægger den Navnet Eudialyt paa Grund af den Lethed, hvormed 

 den opløses i Syrer, hvilket Navn siden har holdt sig. En 

 samtidig Analyse af Pfaff har nogen Interesse derved, at han 

 i den Tid, da saa mange nye StolVer opdagedes, ogsaa i dette 

 Mineral mente at have fundet el nyt Grundstof, som han kaldte 

 Tantaline, men han paaviste rigtignok selv senere, at del var 

 identisk med Kiselsyren. 



Alle disse Analyser kunne nu lades ude af Betragtning, 

 da der foreligger bedre af llammelsberg (I), Damour (li) 

 og Nylander (III). Damour havde faaet sit Materiale fra 



S van berg angiver i en Undersøgelse af større Mængder 

 af Eudialyt, men uden al tilføje nogen kvantitativ Analyse, at 



