163 



sig tydelig magnelisk. Feldspathen er hyppigst Orthoklas, men 

 Oligoklas er ingenlunde sjelden. Glimmeren er stærkt til- 

 bagetrængt eller mangler ganske; men baade den saavelsom 

 ogsaa Flornblende kunne dog optræde i større Mængde, sam- 

 tidig med at iVlagnetjernslenen forsvinder, og bjergarten danner 

 da en Overgang til 



2. Hornbl endegnejsen, der i det hele taget er hyppig 

 i Syd-Grønland. Jerngnejsen ved llolslensborg kan nærmest be- 

 tragtes som en særegen lokal Udvikling al' llurnblendegnejsen. 

 De ere begge stærkt hensmnidrende og frembyde bløde Former, 

 hvorfor man ikke ved dem kan drage Slutninger om Landels 

 tidligere Isdækning. 



3. Almindelig graa Gnejs har den sædvanlige Sammen- 

 sætning af Kvarts, Orthoklas, nu og da Oligoklas samt brun 

 eller sort Glimmer og Spor af IJornblende. Et Par Steder 

 indeholder den desuden indsprængt Granat. Den graa Gnejs 

 træffes snart afvexlende med de andre Gnejsvarieteter i under- 

 ordnede Partier, snart som mere udbredte Fjeldmasser; men 

 det er ikke muligt at angive bestemte Grændser for de her 

 nævnte flovedbjergarter. 



4. Grauatgnejs slutter sig nærmest til den alminde- 

 lige graa Gnejs, men udmærker sig fremfor de forhen nævnte 

 lijergarter ved sin lyse, næsten hvide Farve og er stærkt skifret, 

 saa at den let spaltes i tynde Plader. Bestanddelene ere Kvarts, 

 hvid eller grønlighvid Feldspath, Granat i store og smaa Korn, 

 samt Graphit og lidt mørk eller lys Glimmer. Feldspathen er 

 ikke sjeldent Plagioklas. Denne Bjergart træffes paa følgende 

 Steder: den indre Del af Nordre-Kangerdluarsuk; den ydre Del 

 af Isortok-Fjorden paa dennes Sydside; nærved Kingigtok i 

 Nagsugtok-Fjord og el Par andre Steder. 



5. En meget begrændset Udbredelse har en rød, næsten 

 porphyritisk Granitgnejs (eller Gnejsgranil), som indeholder 

 kjødrød Feldspath, graa Striber og Pletter af Kvarts, samt lidt 

 Granat, Glimmer og .Magnetjernsten. Kalkspalhkorn kunne og- 



