180 



flade, og naturligvis ogsaa igjen i Retningen af Fjeldrygge, 

 Fjorde, Søer og Ogrupper. 



Resultatet af den hele Lndersøgelse er derfor følgende: 



1. Højlandet, eller rettere hele Gnejsoverfladen, bestaar af 

 tilnærmelsesvis parallele, tagformede Rygge (Fjeldrygge), adskilte 

 ved tilnærmelsesvis parallele, rendeformede Fordybninger iDal- 

 strøg), der begge begrændses af Flaner, henhørende til Syste- 

 merne £ og d, hvorfor deres Retninger stryge omtrentligt ONO. 

 eller NO. 



2. Andre Fjeldrygge og især mere bratte Fjeldsider ere 

 parallele med og dannede af Planer, henhørende til Systemerne 

 TÇ og c, altsaa strygende OSO. eller O. 



3. De øvrige Kløvningssystemer deltage dels i Dannelsen 

 af de tagformede Rygge, som derfor ved Enderne sænke sig 

 jævnt ned i Terrænet, hvor de forsvinde, dels afbryde de Smaa- 

 ryggene til enkelte Fjeldtoppe, der i Reglen have en pyramidalsk 

 Form. Paa tilsvar«'n(lc Maade aflukkes de rendeformede For- 

 dybninger, saa at de blive til mindre og større Bassiner («Spejl- 

 billeder» af Fjeldryggen). 



4. [Ivor de rendeformede Fordybninger i Fjeldovcrfladen 

 ere dybe nok og forøvrigt have de dertil nødvendige Egen- 

 skaber, kunne de være fyldte med Vand og danne i saa Tilfælde 

 Dele af Søer eller Fjorde. 



5. Dislocationer efter forskjellige lodrette eller skraatstillede 

 Diaklaser have udentvivl medvirket til Dannelsen af Gnejsover- 

 lladens Grundformer. 



6. Da der nu i Reglen findes 3 eller flere herskende 

 Diaklas-Systemer, maa der ogsaa som Følge heraf findes 3 

 eller flere herskende Hovedretninger af Dalstrøg, og, da disse 

 igjen træffes i de enkelte Dele eller Knæk i Fjordene, maa der 

 selvfølgelig kunne spores en delvis l'arallelisme i disses Ret- 

 ninger. 



7. Paa Eandkaarlel vise Forholdene sig tydeligst i Egnene 

 ned imod Ilolstensborg, hvor Eaudct i del hele taget har en 



