Minnestal öfver senatorn, fil. och juris utr. doktorn Leopold Henrik Stanislaus Mechelin. 13 



sig gällande i Ryssland samt, därvid i viss mån gynnad af osnnda företeelser i Finland, 

 såsom Röda gardet och Voimaförbundet, äfven rikta sig mot detta land. I början af år 

 1908 nödgades landefs lojale generalguvernör, verkl. geheimerådet Gerhard, afgå från 

 sin plats, och snart därefter befanns äfven senatens ställning vaia undergräfd, hvartill 

 kom att förhållandet till landtdagen gestaltade sig mindre tillfredsställande. Resultatet 

 blef att Mechelin jämte senatorcrne Ignatius och Stjernvall äfvensom prokuratorn Gro- 

 tenfelt på våren samma år nödgades afgå. Underrättelsen härom väckte soi'g och oro 

 i vidsträckta kretsar. Tecknen på att en förändring i landets förhållanden åter inträdt 

 voro alltför tydliga för att kunna missförstås. 



Denna förändring, i förening med den ledighet, som Mechelin numera åtnjöt från 

 ämbetsgöroraål, verkade att han med ifver hängaf sig åt uppgiften att i polemiska skrifter 

 försvara Finlands rätt emot de ryska angreppen samt utreda tvistefrågorna mellan detta 

 land och Ryssland. Redan 1908 utgaf han broskyren Olika meningar i rysk-finska 

 frågor, föranledd dels af interpellationerna i riksduman under maj månad och minister- 

 presidentens då hållna tal rörande den finska frågan, dels af ministeirådets den 20 maj 

 (2 juni) nådigst fastställda piotokoll angående föredragningen af finska ärenden. Under 

 det följande året utkom ett flertal broskyrer dels på de inhemska språken och på ryska 

 dels på franska och tyska, och år 1910 publicerade han sin skarpa och grundliga 

 Granskning af den ryska lagen af den 17 (30) juni 1910, om hvilken det utan öfver- 

 drift kan sägas att en mer mördande kritik väl knappast någonsin kommit en lagstift- 

 ningsprodukt till del. ' 



Men hans verksamhet för värnandet af landets rätt inskränkte sig icke härtill. Ehuru 

 redan 70 år gammal, lät han år 1910 välja sig till medlem af landtdagen samt mot- 

 tog, sedan den då valda kammaren på hösten samma år blifvit upplöst, åter följande år 

 mandat såsom landtdagsman. Han deltog sålunda i enkammarlandtdagens arbeten åren 

 1910 — 1913 samt var, ehuru försvagad af ålder och ohälsa, äfven här ojämförligt den 

 främste. Vid 1910 års landtdag var han ordföi'ande i grundlagsutskottet, 1911 och 

 1912 i statsutskottet samt 1913 ånyo i grundlagsutskottet och i adressutskottet. 



Under dessa sista år af Mechelins lefnad infaller äfven hans deltagande i arbetet 

 för fredssaken, sådan han fattade denna. Han deltog med betydelsefulla initiativ och 

 inlägg i de internationella fredskongresserna i Stockholm 1910 och Genève 1912 samt 

 öfvervar på inbjudan af den ryska fredsföreningen Mir dennas möte i maj 1913. 



Bland händelserna under dessa år bör nämnas att Mechelin vid 1910 års promo- 

 tion mottog jubelkransen. 



Efter återkomsten från landsförvisningen hade Mechelin under somrarna uppehållit 

 sig först på Löyttymäki, sedan i regeln dels i utlandet dels på sin dottßrs villa i Bro- 

 marf. En sommar tillbragtes på giiind af senatorskan Mechelins sjukdom i Helsingfors. 



Tom. XLV. 



