16 , U. A. Wredë. 



varit en af ständernas bankfullmäktige och under ett antal år tillhört styrelsen för lan- 

 dets största privata bankinrättning och för fiere industriella företag samt sålunda vunnit 

 en klar inblick i affärslifvet, liksom ock att han af egen långvarig erfarenhet var för- 

 trogen med landets modernäi-ing, har utan tvifvel i hög grad ökat hans kompetens för 

 behandlingen af en mängd både lagstiftnings- och förvaltningsärenden. 



Helt säkert vore det af stort intresse att närmare utreda det samband, som sålunda 

 ägde rum mellan de olika sidorna af Leo Mechelins verksamhet, liksom ock att påvisa 

 de yttre omständigheter, som medverkat till gestaltningen af hans lifsgärning, sådan den 

 nu för oss föreligger. Allt detta skulle emellertid föra för långt. Här skall därför 

 närmast endast blifva fråga om sammanhanget mellan Mechelins statsrättsliga stånd- 

 punkt och hans politiska verksamhet. 



I afseende å den förra är hans för professuren utgifna afhandling Om statsförbund 

 och statsunioner af stor betydelse. Visserligen meddelar denna afhandling, emedan den 

 såsom bekant blef ofullbordad, icke egentligen något angående Mechelins teoretiska 

 uppfattning af förhållandet mellan Ryssland och Finland, hvilken uppfattning i så hög 

 grad gaf gestalt åt hans verksamhet såsom praktisk politiker. Men den innehåller dock 

 utgångspunkten för hans åsikt i saken, och hvad där säges kan genom uttalanden i 

 andra skrifter kompletteras. 



Enligt den vid tiden för denna afhandlings framträdande rådande uppfattningen i 

 fråga om föreningarna mellan stater skilde man å ena sidan mellan statsförbund och 

 förbundsstat samt å den andra mellan real- och personalunion. Såsom väsentligt för ett 

 statsförbund ansågs vara att de enskilda, med hvarandra förenade staterna voro suve- 

 räna, men genom ett folkrättsligt fördrag förbundna till en viss gemensam statlig verk- 

 samhet, samt att de för denna hade ett eller flere gemensamma organ. Dessa liade lik- 

 väl icke att utöfva en egen statsmakt, ty genom föreningen mellan staterna hade ej en 

 ny stat uppstått, utan endast ett rättsförhållande, snarlikt det som i privaträtten äger 

 rum vid bolag (societas). 



I motsats till statsförbundet stod förbundsstaten, för hvilken det var utmärkande 

 att genom föreningen mellan de enskilda staterna uppstått en ny stat, medan äfven 

 dessa det oaktadt fortforo att vara stater. Den centrala eller gemensamma staten var, 

 så ansåg man, suverän, men endast på sitt område, d. ä. inom den verkningskrets, som 

 statsförfattningen anvisade densamma, ocli de enskilda staterna voro likaledes inom sin 

 verkningskrets suveräna. Medan föreningen mellan de Nordamerikanska fristaterna in- 

 till år 1787, då den erhöll sin konstitution, varit ett statsförbund, bildade den sagda 

 år ingångna unionen en förbundsstat, och det senare gällde äfven det Schweiziska eds- 

 förbundet efter år 1848. 



Gentemot denna uppfattning, hvilken såsom sagdt var den allmänt rådande, iiade 



Tom. XLV. 



