18 R. A. Wrede. 



äfven på detta sätt hade kunnat fastställas (sid. 108). Men han söker genom en ana- 

 lys af konstitutionens stadganden ådagalägga att dessa icke gjort slut på de särskilda 

 staternas suveränitet „och således ej heller på deras tillvaro såsom stater". Konsti- 

 tutionen är resultatet af ett fördrag, hvarigenom staterna, med bibehållande af sin su- 

 veränitet, åt gemensamma organ delegerat vissa i statsmakten liggande befogenheter, 

 dem de velat hafva gemensamt utöfvade af dessa organ för de suveräna staternas räk- 

 ning (sid. 83, if., 110 fif., 120, 124, 127, 1:J0). Enahanda betraktelsesätt anser han 

 kunna tillämpas äfven på det Schweiziska edsförbundet efter 1848 och på det nuvarande 

 Tyska riket, ehuru han ej utfört detsamma, af orsak att arbetet, såsom sagdt, ej blef 

 slutfördt. 



Af nästnämnda orsak har Mechelin ej heller utvecklat sin uppfattning angående 

 statsunionerna. Emellertid finner man af andra skrifter att han icke godkänt den gängse 

 indelningen af unionerna i personal- och realunion; den förra utgjorde enligt honom 

 icke någon verklig förening mellan stater. Föreningen mellan Ryssland och Finland 

 har han uttryckligen karakteriserat såsom en union. Denna tanke har han utvecklat 

 i sitt i Marquardsens Handbuch ingående arbete öfver Finlands statsrätt. Han visar 

 här (sid. 246 — 249, 340 f.): att kejsar Alexander I vid Borgå landtdag stadfäste och 

 till ständerna öfverlämnade stadfästelsen å en författning, som utgjorde konstitutionen 

 för en stat, icke en blott provinsialförfattning, och som blott i ett statsväsen kunde för- 

 verkligas samt enligt uttryckliga bestämningar icke kunde ensidigt, d. ä. utan ständer- 

 nas samtycke, upphäfvas eller ändras, vidare att kejsaren själf så uppfattade saken, 

 samt å andra sidan att ständernas vid samma tillfälle aflagda trohetsed utgjorde ett 

 Finlands folk för alla tider förpliktande erkännande däraf att det städse skulle vara en 

 Rysslands kejsare tillkommande rätt att såsom Finlands storfurste utöfva härskarmakten 

 i detta land enligt dess konstitution. På grund häraf gestaltade sig föreningen icke så- 

 som en inkorporation, utan som en union. Denna har af honom i tidigare skrifter 

 stundom betecknats såsom en dynastisk union '), men karakteriseras i förevarande ar- 

 bete såsom realunion. Däremot har han aldrig betecknat Finlands förening med Ryss- 

 land såsom en personalunion. 



Af Mechelins uppfattning af begreppen stat och suveränitet följer att han icke an- 

 såg Ryssland och Finland tillsammans bilda en stat. Han talar därför om en dualism 

 (a. a. sid. 340), men betecknar denna uttryckligen såsom statsrättslig och be- 

 tonar att densamma i förhållandet till främmande makter träder tillbaka för den kol- 

 lektiva riksenheten. Då han vidare säger att de grundlagar, som bilda Fin- 



') Se t. ex. hans aumälan af Brachblli, Die Staaten Europas, i Finsk tidskrift, tom II (1877), sid. 107. 

 Denna uppfattning har han senare öfvergifvit. 



Tum. XLV. 



