Minnestal öfver senatovïi, fil. och jur. iitr. doktorn Leopold Henrik Stanislaus Mechelin. 19 



lands författning, blott i tinsk lagstiftningsordning kunna ändras och på grund häraf 

 betecknar Finland såsom en med Kyssland förenad, i stats rätt s ligt hänseende 

 med kejsardömet koordinerad konstitutionell monarki, så hindrar detta icke honom att 

 erkänna det Ryssland i andra hänseenden kan hafva företräde framför Finland, eller 

 att Finland hai' vissa förpliktelser gentemot Ryssland. Den finska staten bildar i folk- 

 rättsliga relationer icke något särskildt rättssubjekt, och Finland har därför väl 

 statsrättslig, men icke folkrättslig suveränitet. En följd häraf är ock att Finland ej 

 har något eget organ för utrikes angelägenheter: det ryska utrikes ministeriet företrä- 

 der Finlands intressen ej blott i frågor, som beröra hela riket och således äfven Fin- 

 land, utan ock när öfverenskommelse med främmande makt skall träffas i en fråga, 

 som rör endast Finland och icke kejsardömet. 



Den uppfattning af Finlands rättsliga ställning, som Mechelin sålunda framställt, 

 blef han under hela sin långa offentliga verksamhet obrottsligt trogen. Att han på se- 

 nare tid undvek att för denna ställning använda den ej fullt tillämpliga beteckningen 

 union är ju närmast en etikettfråga, som ej inverkar på själfva saken. Sin åsikt om 

 Finland såsom en i sitt inre fullkomligt själfständig, om ock med Ryssland oåterkalle- 

 ligt förenad stat har han under skiftande tidsförhållanden oböjligt vidhållit och utan att 

 tröttas försvarat. Den framträder såväl i hans många till försvar för Finlands rätt 

 utgifna skrifter som i de talrika framställningar till monarken, dem han såsom senator 

 och som landtdagsman utarbetat eller varit med om att utarbeta. Men måhända allra 

 mest har den tryckt sin prägel på hans arbete i värnepliktsutskottet vid landtdagen 

 1877—1878. 



Väl är det sant att värnepliktsutskottet, förutom Mechelin, hyste äfven andra för- 

 mågor, bland hvilka fackmannen i militära frågror, senatorn K. T. Oker-Blom bör sär- 

 skildt omnämnas. Men då man känner Mechelins åsikter och hans sätt att åt dem gifva 

 uttryck, kan man icke betvifla att flere och just de viktigaste af de ändringar, som af 

 utskottet gjordes i propositionen i frågan, härrörde från honom, liksom ej heller att be- 

 tydande delar af utskottets väl affattade betänkande flutit ur hans penna. 



Mechelin betraktade det nämligen såsom en själfklar konsekvens af Finlands rätts- 

 liga ställning, sådan han uppfattade densamma, att landet borde hafva ett eget samt 

 fullständigt och såvidt möjligt effektivt nationalförsvar. I enlighet härmed säger utskot- 

 tet att det tillstånd af vapenlöshet, h vari Finland då befann sig, „hvarken synes egnadt 

 att ingifva nationen ett för hennes politiska själf tillvaro nödigt förtroende till egen kraft, 

 ej heller kan inför andra folk intyga hennes allvarliga sträfvan att upprätthålla sin 

 plats bland nationernas antal. — — Utgående från öfvertygelsen därom att såväl 

 finska folkets statliga autonomi som den unionella förbindelsen med kejsardömet jämte 

 därur flytande förpliktelser med nödvändighet ålägga detsamma att uppställa och 



Tom. XLV. 



