20 R. A. Wrede. 



för fi'amtiden uppehålla en s jälf stående nationell armé, har utskottet" — — . 

 Och litet längre fram talas om att „nationen, för erhållande af en dess politiska 

 s j älf existens motsvarande militärisk organisation, måste ikläda sig uppoffringar" 

 o. s. v. (sid. 2). 



Af de ändringar åter, som utskottet vidtog i propositionens förslag, hänförde sig 

 den måhända viktigaste till reservinstitutionen. Enligt propositionen skulle de, hvilka 

 fullgjort sin tjänstgöring i de aktiva trupperna, öfverföras till reserven, hvars uppgift 

 var att bringa de aktiva trupperna till krigsnumerär. De åtei', som ej uttogos till aktiv 

 tjänst, skulle inskrifvas i landtvärnet och blifva utan all öfning. Däremot skulle enligt 

 utskottets, sedeimera af ständerna godkända förslag alla ui)pbådade, som voro till krigs- 

 tjänst dugliga och ej utlottades till aktiv tjänst, tillhöra reserven och öfvas under sam- 

 manlagdt 90 dagar. Denna förändring, h varmed afsågs att bibringa Finlands hela man- 

 liga, till krigstjänst dugliga befolkning öfning i vapens bruk och hvarigenom den före- 

 slagna värnepliktsinstitutionen blef någonting väsentligen annat än i propositionen åsyf- 

 tats, motiveras af utskottet huf\ udsakligen därmed att den ej blott tillgodosåg billighet 

 och lättvisa, utan ock utgjoide den enda utvägen att „skapa och för framtiden upprätt- 

 hålla ett starkt nationalförsvar" (sid. 15). 



En annan viktig ändring, eller bortläninandet från förslaget af bestämningen att de 

 aktiva trupperna skulle utgöras af „skarpskyttebataljoner", motiveras sålunda. „De 

 fordringar, hvilka med skäl kunna ställas på ett finskt nationalförsvar, hafva 

 nämligen synts utskottet endast i ringa mån tillgodosedda, ifall detsamma fotas blott på 

 ett enda vapen. En fullständig krigsmakt, sammansatt såväl af fotfolk, som af 

 artilleri — — äfvensom af rytteri och ingeniörtrupper samt, om förhållandena det i en 

 framtid medgifva, äfven af ett billigt kustförsvar, synes vara det mål, till hvilket Fin- 

 lands krigsförfattning bör sträfva", o. s. v. (sid. 10). 



Fullständigt öfverensstämmande med Mechelins uppfattning om Finlands ställning 

 äro äfven de principer utskottet söker göra gällande i fråga om de finska truppernas 

 uppgift i krig. Denna borde omedelbart hänföra sig till Finlands äfvensom tronens för- 

 svar, men medelbart äfven gå ut på kejsardömets försvar (i^ 123 mom. 1); Finlands 

 krigsmakt bör ock vara tillräckligt stark för att hålla stånd mot fientliga angrepp, som 

 riktas mot detta land eller genom detsamma mot Ryssland. Utskottet säger: „När lag- 

 stiftaren påbjuder allmän värneplikt, så ligger rättsgrunden för denna åtgärd en- 

 dast i nödvändigheten för hvarje nation att värna sin tillvaro, sina vitala intressen, sin 

 lagliga regering, sitt fortbestånd såsom stat" (sid. 43). Och beträffande Finlands för- 

 pliktelser mot kejsardömet uttalar sig utskottet på ett par sidor (s. 47—49) lika öppet 

 som träffande. Meningen var icke att de finska trupperna under inga villkor finge fö- 

 ras utom landets gränser; det kunde ske, om sådant „för tronens och fäderneslandets 



Tom. XLV. 



