32 R. A. Wrede. 



ska medlen af ett nobelfredsinstitut i Kristiania, i hufvudsaklig öfverensstämmelse med 

 Mechelins plan. och besökte i slutet af oktober denne i Stockholm. Kort därpå afled 

 Getz, till oberäknelig skada för saken. Frågan föredrogs därefter i kommittén, som 

 emellertid uppsköt organiserandet af nobelinstitutet på obestämd tid. Mechelins initia- 

 tiv ledde således ej till direkt resultat. Han hade emellertid utsått tankar, som i en 

 framtid kunna bära frukt. 



Det nästa steget af Mechelin till förmån för fredssaken var hans deltagande i 18:de 

 internationella fredskongressen i Stockholm i augusti 1910, hvilket skedde på grund af 

 officiell inbjudning och blef betydelsefullt ej blott därför att Finland var med, utan ännu 

 mer för sättet, hvarpå landet företräddes, och den riktning han i visst afseende gaf kon- 

 gressens sträfvanden. Vid kongressen, där Mechelin utsågs till ordförande för den linska 

 gruppen, i hvilken egenskap han var en af viceordförandena vid kongressens allmänna 

 möten, samt till medlem af dess lagutskott (commission de législation) refererade han 

 frågan „les causes des guerres" och föreslog därvid att den internationella fredsbyrån 

 skulle uppmanas att tillsätta en kommitté af sakkunniga personer för att utarbeta en 

 redogörelse för de verkliga orsakerna till de krig, som ägt rum sedan år 1815. I sitt 

 referat framhöll han bl. a. vikten af att undersöka hvilken inverkan regeringarnas inre 

 politik utöfvat på den yttre ocii betonade starkt att endast den fred, som är grundad på 

 det rätta, är en verklig hed. Förslaget godkändes och för dess realiserande anslog 

 Carnegiefonden 1911 ett belopp af 120,000 dollars. I förbigående må nämnas att äfven 

 den finska frågan behandlades vid kongressen, som därvid enhälligt antog en resolution 

 till förmån för Finland. Mechelin och hans landsmän vid kongressen deltogo hvarken i 

 förberedelserna eller diskussionen rörande denna fråga. 



Äfven till den 19:de internationella fredskongressen, som skulle hållas 1911 i Rom, 

 men inhiberades och hölls i september 1912 i Genève, erhöll Mechelin inbjudning. I 

 en redogörelse, som han 1911 afgaf rörande finska folkets ställning till fredsidén, heter 

 det bl. a.: „Den yttre fredens välsignelser äro paralyserade öfverallt, hvarest det rättas 

 herravälde icke är realiseradt i statens inre lif. — — Fredsrörelsen, ehuru i fi"ämsta 

 rummet hänförande sig till internationella förhållanden, skall på samma gång utöfva ett 

 hälsosamt och ett alltmer oemotståndligt inflytande på den inre politiken i hvarje stat, 

 „qui aspii'e à l'honneur d'être reconnue comme un garant de la paix". Vid kongressen, 

 där Mechelin beklädde samma funktioner som i Stockholm, refererade han ånyo frågan 

 „les causes des guerres". I referatet framhåller han, under anslutning till ett af frans- 

 mannen Arnaud väckt förslag om kodifiering af den internationella offentliga rätten, att 

 enligt denna kodifikation de allmänna principer, som behärska den offentliga rätten, 

 böra tillämpas på hvarje stat eller folk, vare sig det är suveränt eller icke. Folkens 

 offentliga samvete får icke förblifva likgiltigt gentemot de nationaliteters öde, som bero 



Tom. XLV. 



