34 R. A. WreT)E. 



dast sällan påträffas. Mechelins arbetsförmåga åter var så stor att äfven den som 

 kunde på nära håll följa med hans arbete, hade svårt att förstå när och huru han 

 medhann allt det som han faktiskt utförde. Såväl i de landtdagsutskott han tillhörde, 

 som i senaten, medan han var medlem af denna, affattades de svåraste och mest makt- 

 påliggande framställningarna i regeln af honom. Och städse hade han utom sina 

 offentliga värf en mängd sådana af mera enskild art. Detta berodde därpå att han, 

 till följd af sin godhjärtenhet och i medvetandet om sin snart sagdt obegränsade presta- 

 tionsförmåga, hade svårt att svara nekande, när hans medverkan begärdes för någon 

 allmännyttig uppgift eller hans råd söktes i svårare frågor. Han kunde ju till och 

 med knappast vägra att mottaga ett vanligt besök, äfven då tiden var fullt upptagen af 

 viktigare göromål. Under senare delen af hans lif tog äfven hans korrespondens, isyn- 

 nerhet den utländska, hvilken han för öfrigt skötte med samma ordning och plikttrohet 

 som allt annat, en betydande tid i anspråk. Följden häraf blef att han måste använda 

 en ej ringa del af nattens timmar till arbete. Och ehuru han arbetade lätt och snabbt, 

 blef hans arbetsdag på detta sätt oftast mycket lång. 



Emellertid skulle Mechelin, oaktadt sin strålande intelligens och enastående förmåga 

 icke hafva blifvit den han var, om ej till dessa egenskaper kommit hjärtats godhet och 

 värme samt karaktärens adel. Redan från hans barnaår berättas att han aldrig gjorde 

 sina föräldrar bekymmer, utan alltid var älskvärd, god och välvillig. Sådan förblef han 

 hela sitt lif. Medan hans hemlif gestaltade sig så harmoniskt som möjligt, var han till- 

 lika i sällskap gladlynt, kvick och angenäm, i vänskap pålitlig och trofast. Han kunde 

 ock mer än de flesta glömma personliga oförrättei-, men glömde aldrig en honom gjord 

 tjänst. Och liksom han i det enskilda umgänget ofta glömde sig själf för tanken på 

 andra, hade han ock förmågan att helt offra sig för det allmänna, för fosterlandet. 

 Denna rena och varma fosterlandskärlek var kanske hans största egenskap och erkändes 

 obetingadt äfven af hans motståndare. 



I hans hängifna och svåra kamp för Finlands rätt upprätthöllos hans krafter och 

 styrktes hans mod af hans ljusa, harmoniska lifsåskådning. Han trodde, till och med 

 när det såg som mörkast ut, på kraften hos de ljusa och goda makter, åt hvilkas tjänst 

 han helgat sitt lif; han bibehöll, äfven när våldet triumferade, den orubbliga tillför- 

 sikten att rätt och sanning dock till slut skola segra. 



Det har sagts att Mechelins lysande gåfvor ej hade rum att utveckla sig i våra 

 små förhållanden, att han i vidare förhållanden hade kunnat blifva en storhet efter 

 högre mått. Må så vara; Leo Mechelin var en statsman, som i hvilket land som helst 

 hade kunnat intaga en af de främsta platserna. Men å andra sidan var det mål han före- 

 lagt sig, att för ett land i Finlands läge bevara och utveckla dess historiskt gifna, på 

 germansk, frisinnad grund uppvuxna samhällsskick, högt nog för äfven den störste och 



Tom. LXV. 



