ADALEKOK 
a madárvonulás kutatásához, a füsti fecske 
1898. évi magyarországi nagy tavaszi megfigye- 
lése alapján. 
GYULAI GAAL GAsTon-töl. 
A Magyar Ornithologiai Központnak több éves 
működése alatt a tapasztalat sok mindenre ta- 
nított meg bennünket, s idővel nem egy titokra 
mutatott rá a vonulás tüneményének lényegét 
illetőleg is, de kiváltképen a kutatásban köve- 
tendő módszerek és az eljárás mikéntjére vo- 
natkozólag. 
Már a sikeres kutatás lehetőségének első fel- 
tétele is: a megfigyelők toborzása, de kivált- 
képen azoknak állandó megtartása egészen kü- 
lön tanulmányt igényelt. A társadalmi állás és 
hivatások különfélesége mellett csak kevesen 
vannak abban a szerencsés helyzetben, hogy 
egész figyelmüket s minden idejüket a vonulás 
megfigyelésére szentelhetnék, a legtöbb embert 
nagyon is igénybe veszik és lekötik az élet vi- 
szontagságai . . . úgy hogy a jóakarat felkeltése 
s az érdeklődés állandó megtartása könnyű fel- 
adatnak éppen nem mondható. Két alapigazság 
azonban csakhamar kidomborodott. 
Hogy a kutatásba mélyebben belebocsátkoz- 
hassunk : 
1. nem annyira sok, mint inkább jól meg- 
figyelt fajra kell támaszkodnunk ; 
sa mia beható megfigyelést, vagyis ennek 
végrehajtóit, a megfigyelőket magukat illeti, 
hogy a megfigyelés ügyének a társadalom minél 
szélesebb rétegei legyenek megnyerhetők : 
2. nem szabad tőlük túlsokat követelni. 
«Est modus in rebus» ez az alapelv vezette 
HERMAN Orró-t, aM. 0. K. főnökét, a mikor az 
előmunkálatokat arra nézve megindította, hogy 
legalább egyetlen typikus vonuló madárfaj a 
lehetőséghez képest jól megfigyeltessék. A kö- 
vetkező feladat volt megoldandó : 
1. kiválasztam e ezelbol a legmegfelelőbb 
fajt; 
2. a megfigyelésnél csakis a lényegesre szo- 
vítkozni ; 
3. a megfigyelést akként keresztülvinni, hogy 
a megfigyelők se szellemileg, se anyagilag túl 
ne terheltessenek. 
Kiváltképen a legutolsó feltételnek lehető leg- 
BEITRÄGE 
zur Erforschung des Vogelzuges auf Grund 
der grossen Frühjahrs-Beobachtung der Rauch- 
schwalbe in Ungarn im Jahre 1898. 
Von Gaston GAAL de GYULAa. 
Während des mehrjährigen Bestehens der 
Ungarischen Ornithologischen Centrale hat 
uns die Erfahrung manche Lücken und Tücken 
sowohl des Zugsphänomens selbst, noch mehr 
aber was das Verfahren in der Untersuchung 
anbelangt — mit der Zeit klargelegt. 
Schon die erste Bedingung einer Untersu- 
chung: das Erwerben, besonders aber das stän- 
dige Behaupten der Beobachter erforderte ein 
ganz besonderes Studium. Bei der grossen 
Mannigfaltigkeit des Standes und der Beschäf- 
tigung sind nur Wenige in der günstigen Lage 
sich aus vollem Herzen, gänzlich der Beobach- 
tung widmen zu können, die Mehrzahl ist 
durch den Kampf des Lebens all zu sehr in 
Anspruch genommen . . . 
Unter solchen Umständen kann das Wohl- 
wollen zu erwecken, und das Interesse ständig 
wach zu erhalten keine all’ zu leichte Aufgabe 
genannt werden. Zwei Grundwahrheiten haben 
sich aber bald herausgestellt. Um in der Unter- 
suchung tiefer dringen zu können, braucht 
‚ man vor Allem: 
1. nicht so sehr viele, als vielmehr gut be- 
obachtete Arten ; 
und was die Vollführung der «guten Beobach- 
tung» — nämlich die Beobachter selbst — an- 
belangt, muss man möglichst grosse Schichten 
der Bevölkerung der Sache gewinnen: 
2. darf also von den Beobachtern nicht all’ 
zu viel gefordert werden. 
«Est modus in rebus.» Dieses Grundprinzip 
leitete den Chef der Centrale, Herrn Orro 
HERMAN, als er die Vorarbeiten zu einer mög- 
lichst grossen Beobachtung wenigstens eines 
typischen Züglers einleitete. Es handelte sich 
darum: 
1. die entsprechendste Art zu finden ; 
2. die Beobachtung bloss auf das Wesentliche 
zu beschränken ; 
3. endlich dieselbe so durchzuführen, dass 
die Beobachter weder geistig, noch materiell 
überlastet werden. 
Es war bloss mit der strengsten Berücksich- 
