Poema del Cid. 19 



kallad Rodrigo med tillnamnet campeadoren. Det var en man, hvilken gjorde till sitt 

 yrke att slå fångar i kedjor; han var landets gissel; han hade besegrat de arabiske 

 småkomingarne i flere strider, uti hvilka han förorsakat dem mycket ondt. Beni-Hnd^ 

 hade framdragit honom ur hans dunkel. De hade begagnat hans stöd för att utföra 

 sina onda och föraktliga planer; de hade öfverlemnat åt honom skilda provinser på 

 halfön på sådant sätt, att han blifvit i tillfälle att genomlöpa slätterna som segrare 

 och plantera sitt baner i de skönaste städer. Också hade hans makt blifvit mycket 

 stor, och der fanns ingen trakt i Spanien den han icke sköflat. När då denne Ahmed 

 af familjen Hud befarade sitt väldes undergång, och såg sina angelägenheter inveck- 

 las, ville han sätta Campeadoren emellan sig och förposterna af emirens öfver alla rätt- 

 trogne armé. Derföre beredde han honom tillfälle att inträda på det valencianska 

 området, samt gaf honom silfver och trupper". 



Det är icke med sådana drag den spanska traditionen målat bilden af sin stolte, 

 sin loyale och fromme hjelte. De afsticka också bjert ifrån den bilden, som ur tra- 

 ditionen öfvergått i historien och der varit gällande. Också är det icke svårt, att re- 

 dan i det nyssci terade varsna musulmannens öfverdrifter: i förskräckelsen, som den 

 väldige kämpen injagat, utsträckas hans segrar öfver hela halfön, medan det förakt- 

 fulla hatet mot en otrogen vill neddraga honom till ett blott redskap åt familjen Hud. 

 Dessa öfverdrifter äro dock icke större, än dem de spanska urkunderna åt sitt håll 

 begå. Följer man ensidigt de ena eller de andra, går man säkert förbi sanningen. 

 Må det ock vara fallet att hr Dozy, lockad af det nya ljus hans upptäckt spridde, 

 någongång för vidlyftigt anlitat arabiska källor, så kan jag dock icke med hr Damas 

 Hinard *) sätta tro endast till de vanliga uppgifterna och förkasta de nya derföre, 

 att de komma från en besegrad fiende och sprida fula skuggor på hjeltens moralitet. Jag 

 tror fastmer, att medan den spanska fornhäfden förställer bilden af en idealiserande 

 beundran, och medan den arabiska förställer den af hat och af fruktan, just derföre 

 de drag, deri den ena bestyrker den andra, utgöra den faktiska verkligheten. 



Enhvar, som erkänner denna princip och med ledning af densamma försöker att 

 teckna hjeltens bild, skall helt säkert finna, att den teckning ban åstadkommer i det 

 väsendtliga föga afviker från den professor Dozy redan gifvit. Åtminstone skall detta 

 blifva fallet med den, hvilken, obekant med arabernes språk och litteratur, måste bida 

 vid de fakta den utmärkte orientalisten derurframhämtar och vid den kritik han, hand- 

 ledd af dessa urkunder, låter de kristna källförfattarne undergå. Men om i dessa 

 punkter tillfredsställelsen af egen undersökning måste utebli, länder det dock till icke 

 ringa trygghet, att de sakförståndigaste i Spanien förklarat hr Dozy s forskningar i 

 deras fäderneslands historia epokgörande och hans resultater i afseende å el Cid be- 

 ståndande för alla tider. Modesto Lafuente, Spaniens nyaste historiograf, har 

 i sin stora historia så godt som kopierat den holländska professorns biografiska stu- 

 dier öfver el Cid, och den bekante samlaren af Romancero general A. Duran sparar 



') Poeme du Cid Texte Espagnol accompagné d'une traduction française. Paris 1858. Introd. pag, X be- 

 er det om de arabiska källornas uppgifter rörande Valencias belägring: •Mais, raisonnablement, on ne saurait 

 admettre de pareilles imputations. Nous n'y voyons, quant'à nous, que le témoignage d'un ennemi, d'un en- 

 nemi vaincu; et à des témoignages de ce genre nulle gloire guerrière ne résisterait". 



