22 C. G. ESTLANDEE. 



Leon, väckte denna brödrens framgång hos den älste af Sanchos söner, Garcias af 

 Nararra, en oemotståndlig afnnd. Med bistånd af musulmanska trupper begynte han 

 ett krig, men blef af Ferdinand slagen och fann i striden vid Atapuerca sin bane 

 år 1054. 



På dessa tider var bland kristne såväl som musulman en öflig sed, att före 

 drabbningens början, medan härame lågo lägrade emot hvarandra, den tappraste 

 kämpen steg fram ur ledet och utmanade någon af fienden till envige. En sådan 

 envigeskämpe bar hos spanioreme namnet campeador; bland araberne benämndes 

 han mobariz *). Under de åskådandes bifall eller ångestrop afgjordes liksom i ett 

 betydelsefdllt förspel dagens öde, och segraren helsades af de sina såsom den, hvil- 

 ken med ära kämpat deras kamp och bådat deras seger. Äfven på slagfältet vid 

 Atapuerca, som efter den blodiga dagen benämndes ^campo de la matanza^, försig- 

 gick ett sådant envige mellan en navarresisk krigare och en kastiliansk ädling med 

 namnet Rodrigo Diaz de Bivar. Hemma ifrån hjertat af gamla Kastilien — Bivar 

 är en mindre ort i närheten af Burgos, — tillhörde denne yngling en af de gamla ät- 

 teme bland Burgos stadsadel, hvilka med stolthet ledde sitt ursprung ifrån Asturiens 

 och Cantabriens friskaror **). Ehuru ännu helt ung besegrade han sin motståndare, 



*) En sådan betydelse af ordet campeador erkännes visserligen iclie af alla. I någoa mån låter 

 saken genom dérivation afgöra sig. Härledes ordet från campus, ligger det nära till hands, att med cam- 

 peador förstå någonting liknande en fåitöfverste. En sådan härledning omfattar Dietz i sin Etymol. Wör- 

 terbuch der roman. Sprachen, Bonn 18S3 (se voc. campione). Emedlertid âro de romaniska språken föga, 

 om ens alls, böjda för en dérivation sådan som eador från «s, isynnerhet då en latinsk mellanform, en- 

 ligt analogin ludio, mulio, saknas, såsom fallet är med denna stam. Jag antar derföre hellre den germa- 

 niska härledningen från kampfjan, hvilken hr Dietz sjelf tidigare uppställt (se hans Grammatik der roman. 

 Sprachen, Bonn 1836, Th. 1 pg. 308). Denna är rik på analogier t. ex. guardia af wardjan, esturion af 

 sturjo, med hvilka campear 1. campeo af kampfjan genom chemfjo öfverensstämmer. Under germaniskt infly- 

 taode har sedan det medellatinska campio uppstått. Hvarföre den lärde romanisten frångått denna sin 

 tidigare mening, är äfven derföre oförklarligt, att ett ord, som uttrycker krigarens värf i dess högsta potens, 

 helt naturligt söker sin rot i den germaniska stammens språk. Hr Dozy omfattar med bestänidhet den 

 sednare åsigten (a. a. t. II pag. 63). Hvilken än roten också vare, har det lyckats denne sednare skarp- 

 sinnige forskare, att i alla händelser återställa betydelsen. Genom en lycklig korrektion af det ställe i 

 Ges ta Roderici, der grefvens af Barcelona brefvexling med Bodrigo Diaz anföres {Gesta Roderici hos 

 Bisco, app. pag. X3ÎXIV), och der denne sednare kallas än campeador än alboroz, bevisar han identiteten 

 mellan det arabiska och det spanska ordet. Man läser hos arabiske författare högst intressanta berättelser 

 om en sådan mobariz (i Dozys Recherches å. a. t. II pag. 66 och 256) , der hans värf visas vara just detofvan- 

 före angifna. — Hr Dozy synes böjd för att anse plägseden från araberne hafva öfverkommit bland de kristne. 

 De franska romans af carolingiska cykeln lemna exempel på ifrågavarande plägsed. Om ock Fierabras, 

 eftersom han är saracen ifrån Spanien, är att anses som en mobariz, så är dock Olivier en campeador. 

 Man kan ju icke genomläsa romanen, som bär den förres namn, utan att finna huru genuint enviget till- 

 hörde det carolingiska faltlifvet. 



**) NoMliori de genere ortus, 



Quod in Castella non est illo majus; 



heter det i den ofvan (pag. 12) nämnda gamla klostersången. Ett sammandrag af hans lefverneshistoria, 

 funnet i „el tumbo negro" uti St. Jagos kyrka, och enligt Sandoval, som publicerat det uti Cinco 

 Reyes, sammanskrifvet år 1301, innehåller ett långt, nästan bibliskt slägtregister, hvilket leder hjeltens 

 härkomst ifrån Lain Calvo, en folkets alcald under Âlfons IV (omkr. 920); slägten sättes i förbindelse 

 med den kungliga. Enahanda slägtledning återkommer i Gesta Roderici och bos Rodericus Tole- 

 tanus, samt har från dem öfvergått, mer och mindre förändrad nti de spanske krönikorna (Cron, gener. 



