24 C. G. ESTLANDEE. 



Sedan han sålunda, genast vid sitt första inträde uti historien, tillkämpat sig 

 den manligaste utmärkelse en krigisk tidsålder kände, medföljde Rodrigo i de krigs- 

 företag, hvilka Ferdinand den store, efter den lyckligt ändade fejden emot bröden 

 Garcias af Navarra, omsider fick tillfälle att utföra emot trosfienden. Med Kastiliens 

 och Leons samlade härsmakt gick konungen (1055) öfVer Duero, eröfrade under ett 

 femårigt krig allt land intill Guadarrama-bergen , öfversteg äfven denna bergskedja och 

 härjade intill granskapet af Toledo. Al-Mamun ibn-Dhin-nun, hellre än att samla sina 

 stridskrafter till undersåtarnes skydd, föredrog att köpa sitt område fritt genom en 

 tribut. Det starkaste motståndet rönte Ferdinand utanför Coimbra, som gaf sig först 

 efter sju månaders belägring. Vid detta svåra och vigtiga företag bisprangs han 

 redoboget af munkarne i Lorbaons närbelägna kloster, hvilka försågo hans här med 

 lifsförnödenheter, såsom synes af ett gåfvobref, garanteradt enligt tidens sed utaf 

 några närmast konungen stående rieos hombres, och bland hvilka äfven ßodrigo 

 Diaz de Bivar tecknat sitt namn *). Att sålunda en kristen befolkning , af samma 

 stam med eröfrarne från norden, och hvilken derföre med längtan, åtminstone utan 

 knöt, måste hafva emotsett ombyte af herrar, öfverallt förefanns under arabernes 

 välde och mångenstädes äfven talrikare än den musulmanska,**) underlättade tvif- 

 velsutan i hög grad segervinningen vid dessa Ferdinands härnadståg, hvarigenom 

 Leons och Kastiliens gränser så ansenligt nedskjötos söderut och början till Portu- 

 gals eröfring blef gjord. — I detta grundförhållande inom den arabiska staten ligger 

 ock en af de kraftigast verkande orsakerna till dess snabba upplösning. 



Det stora kalifatet i Cordova, så lysande och mäktigt, bar likväl intet samhäl- 

 ligt organisationsarbete inom sig. Araberne i Spanien begynte visserligen, alldeles 

 liksom germanerne på Roms områden, såsom en inqvarterad armé. Araben, Syriern 

 eller berbern hos den gotoromaniske landtmannen är herren, som under det vänliga 

 namnet charic d. ä. bundsförvandt, i skatt uppbär tredjedelen af äringen från hans 

 vingårdar och åkerfält, som drar i fält när provinsens wâli på kalifens bud (eller 

 för egen räkning) kallar de rättrogne till strids, som deremellan under freden omger 

 sig med den förfinade orientaliska lyx och blir delaktig af den intellektuela odling, 

 som af araberne i Spanien utvecklades. Men dervid stannar det. Huru liflig och 

 rik den kultur är, i hvars utveckling han deltar, undergår han såsom medborgare 

 alls ingen förvandling. Han öfvergår icke, som den germaniske eröfraren, till en 

 feodalbaron, hvilken till intressen, språk, seder och religion småningom känner sig 

 af en stam med den infödde vasallen under honom. Inom det arabiska väldet röjes 



otrosl el Cid Huydiez con un cavaUero de los mejores de Navarra, que avia nombre Ximen Garcia, uno por 

 otro, por mandado del Key don Alfonso su sen or: e Udiaron sobre el castillo de Pazulengas, e sobre otros 

 dos castillos, e vende el Cid, e ovo el Rey don Alfonso los castillos. Despues desto otrosl lidii el Cid en 

 Medina Celi con un moro que avia nombre Paris, que era buen cavallero de armas, e venciôle el Cid e ma- 

 tålo'. — Afven Gesta Roderici oformäler dessa tvenne tilldragelser: . . . 'pugnavit cum Eximino Garcez, uno 

 de melioribus Pampilonim et devicit eum. Pugnavit quoque pari sorte cum quodam Sarraceno in Uedina-Celim, 

 quem non solum devicit sed etiam interfeeit'. — Saonolikt ligger här Gesta till grund für kröDikao. 



*) Lafuenle a. a. t. IV pag. 199. 



**) Huru talrik den kristna befolkningen måtte hafva varit, kan slätas deraf, att den tillochmed i 

 Granada ännu så sent som i 12:te seklet kunde sända 12000 vapenföre män som bjelptropp åt Àlfons 

 Batallador. — Dozy, Recherehes, t. I. 



