Poema del Cid. 31 



Den ena var kristendomen, till hvilken det sednare skall blifva anledning att åter- 

 komma; den andra var Keccessvdnths lagsamling, som innehöll de rättsförhållanden 

 och sedvänjor, hvilka nr germaniska och romerska elementerna bibehållits. 



Ur detta jfrö uppväxer småningom en organism, som med förenande kraft sluter 

 sig omkring de egenvilliga individerna. Liksom i trötts af deras oberoende karak- 

 terer, danar sig i deras medvetande en samhälls- och statsbyggnad, hvilken de, huru 

 ofta dess begränsningar än genombrytas när passionen är uppe, dock städse foga sig 

 efter när den lagt sig, hvilken de skydda emot andras angrepp, utveckla när de ut- 

 veckla sig sjelfve*). Till grundvalen, som är Reccessvrinths torftiga lagar, lägges 

 det ena partiet efter det andra med de privilégie bref (fueros), som innehålla de skilda 

 orternas lagbestämda friheter och ordnade rättsförhållanden. Fuero de Leon, de Ca- 

 stilla, de Oviedo, de Aragon, de Catalun a , de Navarra, vid sidan af den åldriga 

 Fuero Juzgo (Forum Judicum), äro frukterna af en organiserande kraft, som förstod 

 att, allteftersom förhållandena utvecklade sig, binda dem med lag och dermed sam- 

 manbinda enskildtheterna till en enhet. Och märkvärdigt är att flertalet af dessa 

 privilegiebref tillhöra just detta samma 15:de århundrade, af hvars oroliga lif jag har 

 att teckna en bild. De äro nära på ett sekel äldre än frihetsbrefven i det öfriga 

 Europa. Oaktadt den turaultuariska karakteren af det yttre, hade sålunda spanska 

 nationen ganska tidigt, och på det hela taget lyckligen, löst den uppgiften, att i 

 bergsbyggarnes vilda stridbara sinnen gifva utveckling åt en samhällsordning och 

 stifta endrägt mellan den styfvaste germaniska sj elf känsla och peremtoriska lagbud. 

 Dermed ger hon ock i det inre ett svar, som man i den yttre historien tycker sig 

 sakna, på den frågan, huru det kunde hända att det råa, fåtaliga folket från ber- 

 gen, som egde ringa åkerbruk, ingen industri och än mindre intellektuel kultur, un- 

 der oupphörlig inre split och oro går segrande framåt och vidgar sitt välde från 

 floddal till floddal, från berg till berg, medan det andra folket, gynnadt af den mil- 

 daste himmel, i besittning af den fruktbaraste jord, af den rikaste industri och af 

 den högsta intellektuella odling går ohjelpligen under. Det folket, som egde den 

 sedliga samhällsutvecklingen, var i besittning af talismanen. 



I sjelfva verket medförde den eljest så vådliga ställningen gentemot en öfver- 

 mäktig fiende åt den spanska samhällsutvecklingen ovärderliga fördelar. Â ena sidan 

 har man att häri söka en af orsakerna dertill, att de nämnda privilegiebrefven röja 

 en otvetydig tendens till större borgerlig frihet, än i de flesta andra feodala sam- 

 hällen. Den gradvisa eröfringen medförde åt städerna en öfvervägande betydenhet. 

 De utgjorde bollverken mot den yttre fienden, i det deras murar lemnade ett skydd, 

 som den öppna landsbyggden och dess isolerade borgar icke erbjödo; det var i dem 

 den höga krigiska anda underhölls, som på denna tid utmärker de spanska folken, 

 och i en sednare tid var det ur dem allena den representativa principen i Spanien 

 framgick ** ). Men de utgjorde ock bollverken îôr friheten i det inre, såväl som 



*) Fuero de Leon slutas af den lagstiftande församlingen med denna (brskrackliga besvärjelse: „Om 

 någon af vår stam, elier af annans, afser att uppsåtligen förändra denna vår Rirfallning, så skall han med 

 af buggen hand och fot och hals, med utrifna ögon, med utslitna och kringströdda inelfvor, slagen af spe- 

 telskan och af bannlysningens svärd, i den evinnerliga fördömelsen gälda straffet Tor sitt brott lillsammans 

 med djefvulen och hans englar". — Se Lafuente a. a. t. IV pag. 133. 



•*) Tapia, Historia de la Civilizacion de Espana, Madrid 1840, t. I pag. 75 o. if. 



