Poema del Cid. 39 



vet. Vid skildringen af en bröllopsfest förtäljer en gammal författare, huru prinses- 

 san Urraca, Alfons VI:s dotter, ledde dansen med den ridderlige Firmin Yahyah på 

 moriskt sätt, och att ädlingarne dansade hvar med sin morinna *). En af Alfons VLs 

 gemåler, Zaida, var dotter till ibn-Abed af Sevilla. Det är redan omnämnt huru 

 Alfons, samtidigt med sin broder flyende för en. annan broder, kastade sig i arab- 

 fursten Almamuns af Toledo armar. Emellan dem uppstod ett varmt och varaktigt 

 vänskapsförbund, hvilket Alfons dock icke ansåg sig pligtig utsträcka till Almamuns 

 son, den svage Yahyah, gemenligen kallad Kadir-Billah. Efter att småningom, 

 under föreburen hjelp emot hans fiender, hafva afpressat denne skatter och fästningar 

 tills ensamt Toledo återstod, och sedan nöden i denna stad under några månaders 

 belägring blifvit uppdrifven, tvang han Kadir-Billah att genom kapitulation år 108.5 

 öfvergifva densamma**). Detta praktiska förfarande, som i hög grad öfverensstäm- 

 mer med Alfons hela karakter, passar deremot föga i hop med hvad nationalhäfden, 

 i långt högre grad genomträngd af den religiösa känslan än den historiska verklig- 

 heten sjelf, vetat förtälja om ett storartadt korståg, som öfver Alfons regering spridt 

 en gloria af brinnande trosnit. Ju mera historiografin hinner skingra hvarje sådant 

 sken och låta verkligheten framträda, desto mera visar det sig att Rodrigo Diaz icke 

 behöfde handla som en troshjelte, för att vara en nationens man. 



Bland villkoren för Toledos öfverantvardande hade Kadir-Billah förbehållit 

 sig, att med Alfons tillhjelp blifva satt i besittning af Valencia. Usurpatorn, hvil- 

 ken derstädes förträngt alameriderne, stod visserligen under Kastiliens skydd, men 

 Alfons fann det förmånligare att uppfylla fördraget med Kadir-Billah. Med bistånd 

 af en handfull kastilianske ryttare under anförande af Alvar Faîîez, satte sig 

 Kadir i besittning af staden. Men då undersåtarne svårligen plågades af de kasti- 

 lianske legosoldaternas roflystnad, spred sig snart ett så allmänt missnöje, att när 

 Alvar Faiiez bortkallades — Alfons behöfde honom i slaget vid Zallaca, — afföU den 

 ene lydfursten efter den andre. Detta var tecknet för bröderne af familjen Hud, att 

 emot Valencia begynna den öfliga arabiska politiken. Förbindelser anknötos ifrån 

 Valencia än med fursten af Denia och Tortosa samt dennes bundsförvandt, än med 

 fursten af Saragossa, än åter med almoraviderne, hvilka alla redoboget ryckte an 

 emot den olyckliga staden under förevändning att hjelpa, men i sjelfva verket blott 

 för att utföra egna planer. 



Snart fingo dock de arabiske småfurstarne med förskräckelse erfara, att en som 

 var listigare och starkare än de sjelfve, inkommit i det stagnerande vattnet af den 

 arabiska verlden, till förderf för den ena efter den andra af existenserna som der 

 blifvit kläckta till lifs. Fursten af Saragossa hade med Rodrigo Diaz träffat öfverens- 

 kommelsen, att denne med sina trupper skulle utföra eröfringen och derpå behålla 

 allt bytet för sig, men åt honom öfverlemna sjelfva staden***). Man säger att 

 Kadir-Billah lyckats genom rika skänker besticka honom f ). Dertill kom måhända. 



•) Lafuente a. a. t, IV pag. 348. 

 ") Dozy, a. a. t. II pag. 123 o. IT. 



***) QUub-al-lclifä, öfversalt af Dozy; utdraget Gnnes i öfversättning hfven hos Malö de Molina, 

 apend. pag. 139. 

 t) Dozy, a. a. t. II pag. 133. — Jfr. Lafuente, t. IV, Cap. „El Cid Campeador". 



