42 C. G. ESTLANDEE. 



lägrade sig på ömse sidor om hans ringa, i dalgången instängda skara, afskräckte 

 dock icke Rodrigo från att med sitt genmäle än ytterligare förbittra den öfrermäk- 

 tige fienden. Han upprepade sina smädelser, förliknande dem ånyo vid deras hu- 

 strur och erinrande om de nederlag han tillförene tillfogat grefven af Barcelona. När 

 Berengar och hans män, så förtäljer krönikan, hört denna skrifvelse, upptändes de af 

 en omåttlig vrede. Under nattens lopp, sedan de rådslagit, sände de i hemlighet 

 soldater, hvilka bestego berget ofvanom Rodrigos läger, i akt och mening att deri- 

 från inbryta bland tälten och fullständigt taga dem. Detta gjorde de Rodrigo ove- 

 tande. Tidigt i gryningen följande dagen inbröt från annat håll grefven och hans 

 väpnade härskara, omgifvande tälten under höga rop. När nu Rodrigo genomskådade 

 detta, begynte han gnissla med tänderna och befallte straxt sina soldater påtaga 

 pansaren samt manligen ordna sig mot fienden. Derpå gjorde han ett snabbt infall 

 i grefvens leder, hvilka han bragte i oordning och besegrade. Men under sjelfva 

 striden, medan han tappert kämpade, nedföll Rodrigo af hästen; han reste sig 

 snart, fast sårad och skadad till kroppen. Derunder afstodo hans krigare icke från 

 striden, fastmer kämpade de med käcka sinnen, intills grefven och hela hans här 

 var besegrad. Sedan otaliga dödats, togo de lägret, der soldaterna gjorde rika by- 

 ten. Grefven sjelf tillfångatogs och med honom oräkneliga cataloniske och franske 

 seigneurer samt omkring femtusen man. När grefve Berengar, slagen och bedröf?ad, 

 infördes i tältet der Rodrigo befann sig och ödmjukt bad om försköning, ville denne 

 icke emottaga honom och bad honom icke sätta sig, utan befallte soldateme vakta 

 honom utanför samt rikligen förse honom med mat. Några dagar sednare, när han 

 återfått sin helsa, öfverenskoms om lösepenningen, hvilken de fångne tillätos emot 

 gisslan gå att sammanbringa i hembyggden. När de innan kort återvände med det 

 öfverenskomna, efterskänkte Rodrigo efter hållet rådslag och bevekt af någon from 

 sinnesrörelse, hela lösepenningen samt lät dem draga hem till deras land, hvilket 

 de gjorde med glädje, beprisande hjeltens ädelmod och skonsamhet. För Berengar 

 sjelf var det svårare att vinna hjeltens bevågenhet. Först på sina vasallers föreställ- 

 ningar lugnade han sig och gaf honom fred, hvarefter grefven ställde en del af sitt 

 land under hans beskydd *). 



Dessa krönikornas berättelser gifva en liflig inblick uti fribytarens fåltlif på 

 denna tid, om hvilken Poema del Cid, liksom sammanfattande sin berättelse, säger:**) 



Sä tog han och så slog han uti de morers land, 

 Om dagen sofvande och vakande om natten. 



Om Rodrigo var trottsig, om han bidde i en fiendes åsyn orörlig som klippan 

 — tamqvam lapis immobilis, säger krönikan, — så skedde det i medvetandet af 

 den tapperhet han förstått att ingjuta hos sine sociis, sine förbundne, som han kal- 

 lar den sammanlupna äfventy rarskaran. I sjelfva verket utgör kraften att samman- 



repade gånger att el Cid såg pä järteckea, och diktarea syaes icke hysa några betäokligbeter vid hans tro pä 

 dem. Jfr. v. 11-12, 867, 2624. 



*) Gesta Roderici, hos Risco, pag. XX.XV. 'Militum itaque nobilium suorum consilio demum ad- 



qvievit, et cum eo pacein habilurum se omnino promisit Comes autem Hispaniae partem quandam suo 



imperio subditam in proteclione et manu Boderici luac posait". Jfr. CroD. gener, parte IV foI. 251 — 233. 



•*) Vers 1176— U77. 



