Poema del Cid. 43 



liålla en sådan icke det minsta måttet på hans storhet. För att emedlertid fatta 

 möjligheten, att ett dylikt brandskattningsvälde kunde upprättas och i trenne års tid 

 underhållas, får man icke förgäta vidden af det lägervall, hvari det saraceniska väl- 

 det härstädes befann sig. 



Af de många småstateme var sluteligen SaragoSsa den enda, som ännu icke 

 erkänt sig skattskyldig. Eastilianaren stod äfven i beråd, att dertill tvinga dess 

 furste, sin fordne vän och bnndsförvandt, då ett bref anlände från Kastiliens drott- 

 ning, deri han underrättades om ett härnadståg, som konungen förberedde emot al- 

 moraviderne i Andalusien, och uppmanades att deltaga i detsamma, såsom ett säkert 

 sätt att utverka åt sig försoning med hemlandet. Rodrigo skyndade att hörsamma 

 kallelsen och inställde sig med sin här. Han emottogs åter med mycken vänskaps- 

 betygelse. Men en ringa omständighet — han hade slagit läger nedanom konungen, 

 närmare fienden — tyddes af vedersakarne som ett förolämpande öfvermod, och åter 

 afslogs hans till försoning sträckta hand. Konungen, häftigt uppbragt, förebrådde ho- 

 nom allehanda och ville låta gripa honom. Men Eodrigo, som tålmodigt åhört före- 

 bråelserna, igenkände tecknen på det gamla hatet och bidde icke *). Han skilde 

 nattetid sin här ifrån konungens, och historien känner icke vidare någon beröring 

 mellan konungen, som försköt den tappraste af sina vasaller, och undersåten, som 

 uppstigit till konungs vederlike. Alfons begynte, såsom en hämd och en ersättning 

 för den förolyckade expeditionen emot Jaen, att belägra Valencia, hvaremot Kodrigo, 

 antingen för att rädda denna stad, eller af förbittring emot sitt fädernesland, eller 

 sluteligen för att tukta sin ständige vederdeloman, Garcias Ordoiiez, inbröt i dennes 

 ståthållareskap, Najera och Calahorra, de nordostligaste af Kastiliens provinser. Det 

 var enda gången hemlandet fick känna tyngden af hans hand; byggderna ödelades med 

 eld och svärd, och med storm intogos städerna Alberite, Logrono och Alfaro, hvilkas 

 ödsliga ruiner ännu trenne år sednare vittnade om den förskjutna handens styrka **). 



Tillfölje af detta plötsliga infall nödgades Alfons uppbryta från Valencia, der 

 samtidigt en tilldragelse inträffade, hvilken genast kallade Rodrigo inför dess murar. 

 Den svage Kadir, som i sjelfva verket var Rodrigos lydfurste, blef efter en ömkelig 

 styrelse ömkeligen dräpt af befolkningen, som kände sig hårdt tryckt af kastiliana- 

 rens utpressningar. I spetsen för de. missnöjde stod ibn-Djahhaf, stadens kadi. 

 „Denne, säger ibn-Bassâm, tog sitt föredöme af filuren, hvilken har utmärkta tillfällen 

 att öfva sitt yrke, när der är någon uppståndelse på torget; han ville tillvälla sig 

 styrelsen genom att bedraga begge partierna; men han hade glömt historien om räf- 



*) >Adeo sane contra illum vehementer ftiotus, accensus est ira, quod illum capere decrevit ac voluit. 

 Quod Rodericus perpeudens, et plenarie signis certis cognoscens, omnia Regis verbormn convicia patienter 

 suslinuit'. Historia Leonesa, ed Risco. 



**) Ora dessa tilldragelser förtäljer Cron. gener, alls intet, och Chron. del Cid blott ofullständigt om 

 expeditionen att hjelpa Alfons, men hr Dozy har framletat andra vittnen att tillfullo styrka Geslas berät- 

 telse. Se t. II pag. 150—152. Qitab-al-IctifaJcilera^d ofvanför pag. 37) säger uttryckligen alt Rodrigos 

 infall i Kastilien föranleddes af en häftig vrede öfver AJfons tåg emot Valencia, emedan han ansåg denna 

 stad som sin. uttrycken i Gesta Roderici äro: 'Ingentem nimirum, atque moestabilem, et valde lacrimabi- 

 lem praedam, et dirum, et impium, atque vastum irremediabili flamma incendium per omnes terras illas saevis- 

 sime, et immisericerditer fecit. Dira itaque et impia depredatione omnem terram praefatam devaslavit, et de- 

 siruxil, ejusque divitiis et pecuniis, atque omnibus ejus spoliis eam omnino denudavit, et penes se cuncta liabuit: 



