44 C. G. ESTLANDEE. 



ven och de tvenne stenbockarne " *). Såsom stundom plägade ske vid dylika om- 

 störtningar, förklarade han staden för republik och sig sjelf för president i statsrådet, 

 el djamaa. Emedlertid besatte Rodrigo förstäderne, och ibn-Djahhaf skyndade att 

 anknyta underhandlingar med honom. Ett annat parti med ibn-Tahir sökte deremot 

 stöd hos almoravideme. under än listiga, än öfvermodiga underhandlingar med ibn- 

 Djahhaf, fick kastilianaren en del af stadens inflytelserikaste personer i sitt våld, 

 på samma tid han till valencianarnes stora bedröfvelse tog sitt säte i trädgårdarne 

 vid Guadalaviar. Snart derpå begynte han afskära staden all tillförsel. De angrän- 

 sande moriske furstarne vågade icke hjelpa, men underhöllo förhoppningarne med 

 falska löften. Almoravideme, som visat sig ett ögonblick och uppväckt den lifligaste 

 glädje, vände oförmodadt om. Man begynte redan förutse stadens undergång. En 

 gammal mor skall då hafva bestigit alcazarens spets och i följande sorgsna sång gif- 

 vit lopp åt den allmänna förtviflan: 



Valencia! Valencia! en skara af olyckor hafva drabbat dig och dii är hotad med. en 

 nära undergång; om din goda lycka vill att du skall räddas, så är det ett stort under för 

 alla dem som se dig. 



Om Gud vill någonstädes visa sin nåd, sä värdes han bete den emot dig; ty du 

 nämndes glädje och ro; i dig hade alla morer sin lust, sin vederqvickelse och sin förströelse. 



Men om Gud vill att du denna gången förgås, så är det for dina stora synders skuld 

 och för den stora djerfhet du i ditt öfvermod ådagalagt. 



De fyra hörnstenarne, på hvilka du byggdes, vilja sammankomma att begråta dig, men 

 förmå det intet. 



Dina ädla murar, resta på dessa fyra stenar, darra från den ena ändan till den andra 

 och hota att störta, ty de hafva förlorat den styrka de tillförene egde. 



Dina höga och vackra torn, som syntes på långt håll och gladde folkets hjerta, falla 

 småningom i hop. 



Dina hvita tinnar, som fordom glänste i solstrålarne , hafva förlorat sin skönhet. 

 Din stolta flod Guadalaviar, som ock de andra vattnen af hvilka du så väl betjentes, 

 har utgått från sin bädd och Vandrar dit den icke borde gå. 



Dina klara kanaler, som voro dig så nyttiga, hafva grumlats; af brist på vård äro 

 de alldeles fyllda med dy. 



Dina ädla och kostbara fruktgårdar, hvilka omgåfvo dig, dem har den rasande var- 

 gen undergräft vid rötterna och de kunna ej bära frukt. 



Dina spatsergångar fulla af vackra blommor, hvareat ditt folk förlustade sig, äro all- 

 deles förtorkade. 



Din stolta hamn, öfver hvilken du så yfdes, är beröfvad rikedomarne den bragte dig. 

 Det stora område öfver h vilket du kallade dig herrskarinna , det har elden förstört, 

 och den stora röken drifver ända hit till dig. 



För din svåra sjukdom kan man finna intet botemedel; läkarne förtvifla att någonsin 

 kunna bota dig. 



•) Hos Dozy, a. a. t. II pag. 18 o. 19. 



