Poema del Cid. 13 



att man med full tillförsigt skall anse sig här begynna komma verkligheten på spå- 

 ren. Det sednare är hvad författaren till Historia I. Gesta Roderici eller den sä 

 kallade Historia Leonesa förelagt sig, och man finner genast, att man i denna krö- 

 nika eger den renaste och bästa källan till el Cids historia, så att säga, det pröfro- 

 medel, hvarigenom man kan utransaka de öfrigas halt. Också utgjorde Historia Leo- 

 nesa egentliga utgångs- och angreppspunkten för Masdeu vid hans kritiska härnadståg 

 emot el Cid. Att Masdeu icke mer behöfver vederläggas är i främsta rummet pro- 

 fessor Dozys förtjenst. Redan manuskriptet hänvisar till 12:te eller sednast 13:de 

 århundradet*). Att biografin i alla händelser är äldre än år 1238, då Jakob II af 

 Aragonien återeröfrade Valencia, hvarom den är i okunnighet, kan omöjligen bortre- 

 sonneras**). Man kan utan misstro uppmärksamma hvad biografen sj elf i begynnelsen 

 anger som motivet att han skrifver. Han har velat uppteckna den ädelborne och kri- 

 giske mannens börd och bragder, för att i skriftens belysning bevaras undan glöm- 

 skan, åt den de eljest utan tvifvel skulle öfverlemnas***). En samtida, anmärker pro- 

 fessor Dozy, skulle väl knappast hyst en sådan fruktan. Men af denna och andra antyd- 

 ningar kan man sluta, att han befinner sig tillräckligt nära hjeltens tidsålder, för att ur 

 den allmänna erinringen kunna återfinna tilldragelserna i deras faktiska gestalt. Och 

 det är uppenbarligen denna del af traditionen han efter bästa förmåga vill följa, icke 

 den poetiserande; i det fallet hade han icke behöft modestin att om sin sakkännedom 

 säga: quod nostrœ scientiœ parvitas valuit. Han känner inga skrifna källor, han anser 

 sig som den förste, hvilken i skrift affattar berättelsen om den berömde hjelten. Hans 

 enda källa är erinringen, nemligen den som finnes hos de trovärdigaste och sakför- 

 ståndigaste på hans tid. Afven denna bepröfvar han moget, så att han uttryckeligen 

 anger livad som för honom är visst, och hvad som är ovisst. Han befattar sig der- 

 före icke med sägner och omständliga, privatlifvet tillhörande, mer eller mindre poeti- 

 serande berättelser som löpa bland folket, han ger på intet ställe sin hjelte namnet 

 Cid, ty denne är icke för honom den börjande nationalhjelten, utan helt enkelt den 

 märkelige man, Rodericus Didaci filins, som under Alfons VI genom mod och bragder 

 höjde sig till stort anseende samt landsflyktig, ibland saracener och kristne i östra 

 delen af Spanien, intog en likaså betydande ställning och slutade som herrskare i Va- 

 lencia. Framför alla andra kristna vittnen, är ock biografen derföre opartisk nog att, 

 då han känner och delar samtidens ovilja öfver Rodrigos vilda inbrott i hemlandet. 



*) Så de spanske öfversättarne af Bouterwek. — Ed. da Méril aoser skrifltecknen af något 

 yngre datum. A. a. pag. 293. 



**.... 'e.am cum omnibus ejus finibus habilaverunl (sc. Sarraceni), el numquam eam ullerius perdide- 

 runt". — Det iii- dock fiiga sannolikt, såsom Ur Ed du Méril vill antaga möjligt, att man någon lid, att 

 tala om, „pourrait avoir ignoré, dans le royaume de l.eon, te qui s'était passé, dans le royaume de Valence" 

 (a. a. och st.). — Om denna datum står fast, blir det verkeligen öfvcrraskande när hr Malö de Molioa 

 yttrar (a. a. pag. XXXI) om Gesta Roderici: „no es mas que una abbreviacion de lo contenido en la Crönica 



general y esto hace que el tal libro sea consiierado como un documenta de segundo irden" Allt 



talar emot, ingenting für ett sådant förmenande. 



"*) •Quoniam rerum temporalium (jesla iwmenså annorum volubilitate prœtereunlia, nisi sub notificalio- 

 nis speculo denotanlur, oblivioni procuidulno traduntur, idcirco et Roderici Didaci, nobilissimi ac beltatoris 

 viri, prosapiam et bella, ab eodem virililer peracta, sub scripli luce contineri atque haberi decrevimiiS'. — 

 Jfr. Dozy, a a. pag. 79 o. 80. 



