12 C. G. ESTLANDEB. 



cantatur, utan panegyristens egen öfvertygelse om el Cids hjeltevärde och betydel- 

 sefulla ställning såsom de kristnes kraftiga förpost i Valencia, som här är af vigt. 

 Det andra yittnet är just en af dessa sångare, hvarom panegyristen talar, en klo- 

 sterbroder från S:t Marie de RipoU i Katalonien, hvilken, betagen som han är af 

 hjeltens storhet, hans inånga bragder, „dem ej tusende böcker kunde rymma, äfven 

 om en Homerus med största ansträngning besjönge dem", med allt detta dock före- 

 drager en ganska enkel och trovärdig lefverneshistoria. *) Så när som på några afvi- 

 kelser, öfverensstämmer den med Historia Leonesa. Född af ädlaste börd i Kastilien, 

 utmärkte sig Rodericus som yngling, genom att i envige besegra en navarresisk äd- 

 ling; fick deraf namnet Campidoctor. Högeligen älskad af konung Saucho, vann han äf- 

 ven konung Alfons bevågenhet, men blef af afimdsmän förtalad hos denne, som, befa- 

 rande att af honom fördunklas, vände all sin kärlek i hat och befallte honom lemna 

 landet. Rodericus begynner att bekriga morerne, men ock ödelägga spaniorernes län- 

 der, hvarföre den vredgade konungen mot honom sänder stolte grefve Garcia. Denne 

 blir slagen vid Caprea. En annan seger vinner hjelten öfver Barcelonas grefve. I 

 början af berättelsen härom af bry tes manuskriptet, som innehåller det gamla sång- 

 fragmentet. Det är allt hvad den entusiastiske klosterbrodreu i saffisk vers och på 

 latin förtäljer „inför glädtiga skaror, men främst för alla dem, som voro så vande 

 att lita sig till Campeadorens makt", alltså samtidingar med hjelten.**) Den enda huf- 

 vudsakliga afvikelsen från Historia Leouesa är här uppgiften, att grefve Garcia, då 

 han vid Caprea slogs af Rodericus, skulle varit sänd af konung Alfons. Historia 

 Roderici uppger, att grefve Garcia med andre kristne frivilliga i konungens af 

 Granada tjenst härjade in på furstens af Sevilla område, der Rodrigo som bäst upp- 

 bar sin konungs skatt. Rodrigo samlade då en här, slog och tillfångatag grefve 

 Garcia och åtskillige af de andre. 



När trettio eller fyratio år efter en hjeltes död, en man, som är i jemnhöjd 

 med sin tids lärda bildning, framträder och i helt allmänna drag förtäljer denna hjel- 

 tes lefnadslopp, utan att på något sätt utsmycka sitt ämne och inför en menighet, der 

 ännu samtidingar, måhända följeslagare till hjelten funnos närvarande, från hvars 

 hågkomst hans lysande bana ännu icke kunnat blekna bort, — så är man naturligt 

 nog böjd att sätta tro till hans uppgifter, äfven om man varsnade hans entusiasm och 

 toge med i räkningen att han talar på en smyckad saffisk vers. Men om dertill kom- 

 mer att samtidigt en annan man, lärd latinist som han, och i en helt annan trakt af 

 landet, allvarligen föresätter sig att uppteckna ur erinringen det sanna förhållandet 

 med samme hjeltes lefverne, och om då dennes relationer, såvidt de beröra samma 

 punkter, i det närmaste öfverensstämma med den förres, — så är det likaså naturligt 



') Texten är första gängen tryckt hos Ed. du Méril, a. a. pag. 308 o. IT. 

 Tanti victoris nam si retexere 

 Coeperim cun (c) ta, non hœc libri mille 

 Capere passent, {H)omero canente, 



Sum (m) o labore. 

 ") Etat Itetando, populi Catervœ, 

 Campi-Doctoris hoc Carmen audite! 

 Magii qui ejus freti estis ope, 



Cuttcti venite! 



