Poema del Cid. 11 



kännedomen af hjeltens historia bidrar han icke stort, men i och för kännedomen af 

 den traditionella uppfattningen af hjeltebilden kan denna krönika ega sin betydelse. 

 Vill man pröfpa värdet af 12:te seklets vittnesbörd om el Cid, är man alltså 

 ohjelpligen inskränkt till den utvägen, att jemföra dem inbördes. Naturligtvis bortfaller 

 från denna jemförelse beladet traditionella förrådet, som mundtligen eller i sedermera 

 förkomna handskrifter var för konungen tillgängligt; ty när det sednare uppdyker i 

 form af romanser och i 16:de århundradet upptecknas, är det så af dikten omgestal- 

 tadt, att ej ens de ursprungligaste ibland dem i någon mon bidraga till den histo- 

 riska utredningen. I dess ställe tillkomma några intyg, från ifrågavarande sekel, 

 dem konung Alfons icke synes hafva känt. Det älsta bland dessa är en krönika, 

 afslutad år 1134 sannolikt i södra Frankrike, hvilken för år 1099 förtäljer: In His- 

 pania, apud Valentiam, Eodericus Comes defunctus est; de quo maximus luctus Chri- 

 stianis fuit, et gaudium inimicis Paganis". *) Denna korta annotation bevisar dock att 

 hjelten existerat, men den antyder äfven betydenheten och anseendet af den ställ- 

 ning han på sin tid intog. Att det var den lysande verkligheten af ett delvis olyck- 

 ligt, städse bragdrikt lif, som bar och bevingade ryktet om honom, icke ett national- 

 hugskott, derför eger man åter tvenne andra vittnen. En gammal panegyrist, 

 som besjunger Almerias belägring år 1147 deri han sjelf ofelbart deltagit, nämner i 

 förbigående Alvar Fanez, jemförande honom med Roland och Olivier, och tillägger 

 till hans berömmelse 



Ipse Rodericus, mio Cid semper vocatus, 

 De quo cantatur quod ab hostibus haud superatur, 

 Qui domuit Mauros , Comités domuit quoque nostros, 

 Hunc (Alvarum) extollebat, se laude minore ferebat; 

 Sed fateor vinîm, quod tollet nvlla dierum, 

 Meo Cidi primus fuit, Alvarus atque secundus. 

 Morte Roderici Falentia plangit amici, 

 Nea valuit Christi famulus ea (m) plus retinere. **) 

 Det är icke blott tillvaron af en allmänt gängse diktning, som ligger i uttrycket 



folkets man. Hr Dozy (a. a. t. II. pag. 52) karakteriserar den rätt och slätt som »rien autre chose que 

 la partie correspondante de la Cronica general, retouchée et refondue arbitrairement par quelque ignorant du 

 XV:e ou tout au plus de la fin de XlV:e siècle': talrika ställen, der författaren åberopar delar de der icke 

 ingå i hans historia, samt uttrycket cuenta la historia, som öppnar nästan alla kapitel, anföras att bevisa 

 det. Dertill vill jag lägga det än mera bindande, att ordningen hvari, samt sättet hvarpå sakerna förtäljas, 

 ända intill uttrycken, äro Cron. generals, äfven der denna afviker från källorna. Å andra sidan, 

 om de i det väsendtliga samstämma, råder i afseende å enskildheter ofta, och i afseeode å sakernas ord- 

 ning stundom den största skiljaktighet. Men att beteckna halten af dessa afvikelser med arbitrairement och 

 ignorant är dock för strängt. Författaren af Chronica del Cid har verkeligen återgått till de källor Âlfoos 

 begagnade. Huru vore det eljest möjligt, att han ar poemet upptagit drag dem Alfons förbigått i sin re- 

 daktion, såsom t. ei. denna enskildhet från el Cids uttåg: é quando él via los sus palacios desheredados, las 

 perchas sin açores etc. Cap. XCI. — Hr Hubers antagande, att såväl Chronica del Cid som Cid-partiet i 

 den alfonsinska, hvardera äro uttagne och olika omarbetade ur en äldre flirkommen spansk eller latinsk 

 krönika, är en hypotes, som väl synes mig förklara en del svårigheter, men i stället uppväcka andra lika 

 stora betänkligheter i afseende å det kinkiga inbördes förhållandet mellan dem. 



') Chronicon Malleacense; anföres af Edéiestand du Méril, a. a. pag. 286. 



**) Public, af Sandöval i Historia det Rey don Alonso VII; i utdrag hos Huber, a. a. Introd. pag. XX. 



