Poema del Cid. 9 



genomskimrar otvetydigt käll-urkundens säregna tankegång, stil och språk. Så kan man 

 med visshet säga, att han hämtat uppgifterna om tidens allmännare historiska förhål- 

 landen hos erkebiskop Rodrigo af Toledo och biskop Lucas af Tuy, hvilka par 

 årtionden tidigare sammanskrifvit sina latinkrönikor. Deras torra relationer, som borde 

 utesluta all misstanke att de lyssnat till någon hörsägen, eller öfverhufvud anlitat nå- 

 gon annan källa än den skrifna krönikan, kontrastera starkt med den traditionella 

 omständligheten i andra delar. — Hvad uppgifterna om .el Cid sj elf vidkommer, igen- 

 känner man på många ställen samma berättelser, samma tankegång och äfven samma 

 uttryck som i Poema del Cid. Antingen har detta, eller ock dess källor, eller kan- 

 ske hvardera förelegat konungen, der han behandlar hjeltens landsflykt, hans uttåg 

 från Burgos och närmast påföljande tilldragelser, samt sednare efter något afbrott 

 der, hvarest han berättar de familjeförhållanden och relationer till hemlandet el Cid uti 

 Valencia skall hafva anknutit, hans döttrars giftermål, kränkande och återupprättelse*). 



— Emellan dessa skildringar, som stå på poetisk grund och mestadels röra hjeltens 

 privatlif, förekomma relationer af ett något olika tycke och ursprung. Dem har 

 man återfunnit uti ett slags lefiiadsteckning, med titel Historia 1. Ge sta Ro- 

 derici Campidocti, gemenligen känd under namnet Historia Leonesa**). Att 

 denna åldriga biografi verkeligen förelegat konungen, låter bevisa sig till långt 

 större evidens, än fallet är med poemet. Man kan lätteligen öf^ertyga sig derom 

 vid det ställe, der el Cids brefvexling med grefven af Barcelona förtäljes. Dessa bref, dem 

 den latinske biografen, måhända enligt de gamles sätt, bibringar, äro, ehuru bedydligt 

 förkortade, noggrant återgifna af Alfons. — Förutom de sägner, som tillhöra Poema del 

 Cid , hafva otvifvelaktigt ett stort antal andra varit för den kungliga auktom bekanta ; an- 

 norlunda låta de öfverallt rådande afvikelsema, tillsatserna och detaljerandet knappast för- 

 klara sig. Professor Huber, som egnar sin samvetsgranna forskning till att återgifva den 

 spanska krönikan dess historiska värde, stegrar krönikeförfattarens kritiska tillgörande 

 och inskränker det traditionella förrådets anlitande***). Han medger dock obetingadt att 

 det förefunnits, ehuru sannolikt i form af fomkunnige mäns recitationer. Ett hithörande 

 stycke är det som afslutar Cid-partiet, och som vidtager der Poema del Cid upphör, det 

 är, sedan hämnden för den skymf som öfvergått el Cids döttrar blifrit utaf iufanteme af 



*) Hrr Dozy och Huber samstämraa i den åsigten, att Poema del Cid verkeligen legat till grund för 

 ifrågavarande ställen. Jag tillstår lilivisst, att invändningar knnna göras, dem jag för min del ej förmår 

 besvara. Så är samstämmigheten aldrig större än t. ex. i skildringen af uttåget från Burgos, och likväl är 

 framställningen af hjeltens görande och låtande så pass olika i hvardera, att öfverensstämmelsen säkert lät- 

 tare kunde förklaras ur gemensamma källor, derifrån de liknande uttrycken härflutit. Källorna för Poema 

 del Cid äro folksånger och sägner, mundtliga och törbända sedermera upptecknade. Att konungen, jemte 

 dessa poemets källor, anlitat äfven detta sjelft, synes framgå derur, att dettas gång och anordning är i 

 krönikan bibehållen. Men att han derjemte återgått till dess källor, synes bland annat dermed antydas, att 

 han, vid användandet af en uppgift som återfinnes i poemet, begagnar uttrycket é dizen algunos. Äfven 

 professor Huber medger (Introd. pag. LXIV) att det icke Sr bevisligt, fastän sannolikt, att poemet förelegat 

 konungen jemte dess källor. 



") Upptäckt af Risco och publicerad i hans arbete Caslilla y el mas famoso Caslellano , Madrid 1792 



— Hr M. M a-I o de M olina, hvars arbete Rodrigo el Campeador , Madrid 1837, jag lyckats bekomma först 

 i det ögonblick .när de första af dessa blad skulle läggas uuder pressen, reproducerar Historia Leonesa, 

 ehuru tyvärr Icke felfritt. 



"*) A. a. Introd. pag. LXIV o. S. 



