Poema del Cid. 7 



Inom den kristnade delens af Spanien litteratur, den latinska eller spanska, 

 finnas verkeligen icke några vigtigare bestyrkande och upplysande vittnesbörd, som 

 vore samtida med hjelten, eller från det ll:te seklet. Man eger visserligen ett äkten- 

 skapskontrakt, en Charta arrharum, afslutet år 1074 mellan Roderico Didaz och 

 Scemena, grefve Diegos af Asturien dotter, den hvardera uppräkna de arfvelotter, 

 som de i öfverensstämmelse med Fuero de Leon medföra åt hvarandra. Bland de 

 talrika byar „med egor, vingårdar, pariter, ängar, betesmarker och qvarnar," dem 

 Roderico tillförsäkrar sin maka „såsom hennes jungfruliga bröllopsgåfva och till att 

 bepryda hennes skönhet" (ob décorent pulcritudinis , et foedere matrimonii viriginalis 

 connubii), förekommer äfven ett gods det han eger uti Bivar. Det är då icke gerna 

 tillständigt att förneka identiteten mellan denne Roderico och traditionens el Cid, 

 så mycket mindre som flere af de personer, hvilka nämnas uti kontraktet, äro de- 

 samme som af traditionen grupperas kring hjelten: Scemena, grefvens af Asturien 

 dotter, är den Ximena, som den tidigare traditionen, såsom Poemet till exempel, ger 

 honom till gemål; hans syskonebam, Alvar Fanez och Alvar Alvarez, äro tvenne 

 af de mest framstående hjeltar, hvarmed dikten- beledsagar honom; och Garcia 

 Ordonez, traditionens fula karakter, är en af löftesmännen i kontraktet. Men det 

 var å andra sidan jemförelstevis lätt att skjuta detta dokument åsido, såsom föga 

 upplysande för de vigtigare förhållanden i hjeltens lif, eller att helt enkelt förkasta 

 det såsom oäkta,*) då det icke nnderstödes af några andra betydligare samtida 

 vittnesbörd **). 



En omständighet, som dock borde tagas i betraktande, innan man drar för af- 

 görande konklusioner ur denna brist på samtida vittnesbörd, är den förgänglighet, 

 hvilken måste råda inom en litteratur, der i vanliga fall ett dokument berodde på 

 uppbevarandet af ett eller annat handskrifvet exemplar. Den tillfälligheten är alltså 

 lätt tänkbar, att spåren el Cid måste hafva qvarlemnat i de historiska källorna till 

 större delen förstörts. Så har den hithörande delen af den trovärdige munkens 



*) ÄktenskapskoBlraklet publicerades först af Sandoval i hans Cinco Heyes särat återfinnes hos 

 Lafuenle, Historia general de Esparta, Madrid 1851, t. IV. pag, 388. Edélesland du Méril, Poésies 

 populaires latines pag. 294 n. 1., förkastar dokuraeotct helt och hållet; •aucun document, vérita- 

 blement tiistorique, ne parle du mariaqe du Cid; car nous ne pomons reconnaiire la moindre authenticité au 

 Charta Arrharum.' Jag beklagar att den utmärkte kaonaren af medeltidens urkunder icke aoger skälen 

 för sitt domslut. 



**) Qvintana, \idas de Espanoles celebres, ed Ochoa, Paris 1843, anför bland apéndices ett 

 priviicgiebref af Alfons VI åt Rodrigo Diaz, rtirande hans arfvegods och förläningar uti Bivar och andra 

 delar af Kastilicn. Brefvet, af den 28 Juli 1075, skall finnas uti kgl. arkivet 1 Siraancas och har sednare 

 blifvit publicerad! af Gonzalez uti en Coleccion de privilégias y fueros. Tyvärr måste jag beklaga alt icke 

 hafva egt tillgäng till denna samling, lika litet som till den i språkligt hänseende så vigtiga samlingen af 

 'Fneros' och 'Carlas pueblaS' af Tomas Mutfoz. Som ett bestyrkande vittnesbörd må likväl andragas emot 

 hvad Alcalä-Galiano anför (a. a. pag. 323: 'En verdad, el silencio de los escritores mas antiguos tocante 



al Cid, no deja de tener peso Otro silencio Itay no menas inexplicable y muy poderoso para probar que era 



poco conocido el Cid, en los tiempos en que floreciô, y es haber carias pueblas del liempo de don Alfonso et VI, 

 firmadas por varias de los principales magnâtes del reino, entre los quales no esta el nombre de Rodrigo 

 Diaz-) , ait el Cid är bland dem som undertecknat Ferdinand I:s privilegier åt munkarne i Lorbaons klo- 

 ster, äfveiisoni åtskilliga dokumeuter från Sanchos regeringsår 1068, 1069, 1070 och 1072 samt från Alfons 

 YI:s lid, 1074 och 1075. Se Dozy, a. a. t. H, appendices, pag. XLIU, IV och jfr. Lafuenle a. a. o. st 



